субтитри от YavkA.net
С Т Е Н Д Ъ П Л Ю Б О В
Това е историята на моя най-добър приятел.
Ето го.
Такъв беше преди.
Ето как изглежда сега.
Има си проблеми.
Разкарай се!
С интимността.
Не съм вкъщи.
И с овладяването на гнева.
Както и... с разни други работи.
Когато имаш увреждане, постоянно си на показ.
Травис е "солов играч".
Живее сам
и работи сам.
Но никой не мечтае да си остане сам.
Ето го сексманиака!
Готина бричка.
Разбрахме защо върви така.
Постоянно е надървен. - Май напълни гащите.
По дяволите! - Мамка му!
Бягайте!
Кой пълни гащите сега, а?
Идва!
Мамка му!
По дяволите!
Да го духаш, загубеняко! - Майчице!
Травис.
Малко говно!
Трябва да разбереш,
че децата в този колеж са лекета, но това не означава,
че може да прегазиш лигавите сополанковци.
Уволнен ли съм?
Не контролираш гнева си, Травис.
Трябва да поговориш с някого. Обещай ми.
Нямам проблем. Не съм виновен, че светът е скапан.
Обещай ми.
Не мърдай, отрепко!
Ето ме и мен. Така се запознах с Травис.
Копеле!
Сложи ръцете си на главата! Седни на дивана и не мърдай!
На кой диван? - На този диван.
Не виждам диван. Не виждам нищо.
Сляп съм. - По дяволите! Ето така.
Седни тук. Ще повикам линейка.
Да ти донеса ли нещо? - С удоволствие бих пил една бира.
Ще повикам линейка. - Защо?
Нали не виждаш? - Бях сляп и преди това.
Що за крадец си ти?
Не съм крадец. Помислих теб за крадец.
Не съм крадец. Аз живея тук.
Е, да си отдъхнем тогава. Никой не е крадец.
Разбирам. Недовиждаш
и си сбъркал жилището.
Няма проблем. - Лесно ти е да го кажеш.
Теб не те фраснаха с тиган.
С бейзболна бухалка.
Нищо чудно, че ме боли кратуната.
Трябва ми лекарство. Би ли ми подал чантата?
Тази ли? - Да, прилича на моята.
Да ти донеса ли чаша вода?
Предпочитам бира.
Мислех, че ще извадиш аспирин.
Как ще пафкаш аспирин? Луд ли си?
Нали не е възможно? - Ще ми обясниш ли какво става?
Не получи ли подобно писмо?
За слепи е. Какво пише? - Това е общинско жилище.
Е, и? - С две спални е.
Е, и? - На теб ти стига една.
Не, забрави. Няма да стане. - Има нареждане.
Или се нанасям, или плащаш наем за втората стая.
133,50 долара.
Не мога да си го позволя. - Е, значи е решено.
Много ще се забавляваме.
Не, няма. - Напротив. Имай ми доверие.
Аз съм идеалният съквартирант. Зрението ми е 10 процента.
Може да развяваш косматковците си. Изобщо няма да разбера.
Не, няма да се случи, защото няма да живееш тук.
Вън!
Към врата ли сочиш?
Не. - Аз съм сляп.
И бездомен, с вероятно сътресение на мозъка.
Какво е твоето увреждане? Да не си безсърдечен гадняр?
Добре де, може да останеш.
Само докато изясним ситуацията. Ще определим граници.
Съквартиранте! - Граници!
Когато съм вкъщи, ще си стоиш в стаята.
Трябва да си разопаковам багажа. - Хубаво, действай.
Аз отивам в кръчмата.
Чудесно. Ще дойда с теб.
Пеш или с кола?
По дяволите! Явно ще ходим пеш. Хайде, дръпни си.
Да се опознаем. Аз съм Гордо.
На 27 години съм, зодия Овен, от Самоа.
Не съм обвързан, но си търся партньорка.
Обичам да вземам вана с много пяна и британската музика от 80-те г.
Свиря на укулеле. - Дай цигарата.
И аз казах: "Хайде де, тостерче, искам четири препечени филийки,
не три овъглени от едната страна
и пет - от другата.
Взех те с друга цел.
Ти отговаряш за бройката, не аз".
Кухненските ми уреди ме мразят.
Добре че си барманка, а не готвачка.
Извини се.
Остави филийките. Я ми налей още една бира, моля те.
Извинявай. Как ти беше името? - Дерек.
Съжалявам. - Името ми е Дерек. Дерек.
Разбрах. Имах предвид, че ми е жал за теб.
Ще ти се стъжни още, ако не ми дадеш бира
с много пяна.
Ама че кретен! - Ха-ха! Колко остроумно!
Игра на думи. Какъв гений!
Иска питие с пяна, с което подканва да му духат.
Много си духовит.
Пълен въздухар. - Ще ми го повториш ли отвън?
И още как. Обаче ще поизчакаш.
Остави. Имаш късмет, че си слабоумен.
Това ли наричаш късмет?
Как ли изглежда каръкът в твоите очи?
И не ти ли хрумна нещо по-духовито от "слабоумен"?
Ти какво предлагаш?
"Парализонавт" или "с лек умствен багаж".
Разбирам. Външният ми вид е малко отблъскващ.
При запознанство с жена
тя ме гледа по същия начин и ми задава неизменния въпрос:
"Как се вмъкна в стаята ми?".
Освети го с прожектор.
За протокола, не съм слабоумен, страдам от церебрална парализа.
Има разлика. Тялото е прецакано.
Мозъкът си работи нормално. При теб е обратното.
Какво очакваше да се случи?
Влизаш, виждаш красиво момиче на сцената
и решаваш:
"Ще се натряскам, ще седя в тъмното и ще му изкрещя да ми духа.
Не може да не проработи".
Аз ли съм слабоумният?
В жълтия автобус ти пазят място, приятелю.
Искаш да излезем отвън ли? Нямаш грижи.
Ако не дойда до пет минути, започвай без мен.
Докъде бях стигнала?
Говорех за...
... филийки.
Четирима души за 19 ч., така ли?
Благодаря ти.
Да, няма проблем.
Господа! Браво на вас. - Не го споменавай.
Умееш да затапваш хората.
Споменаваш го. - Не бързай, омбре.
Искаш ли безплатна бира цял месец? - Иска ли питане?
Каква е уловката? - На Съни не й е за първи път.
Става ли да я посъветваш как да отблъсква хората?
Не, благодаря. Това е вродена дарба. Не се учи.
Глупости! Навит е. Запознай ни. Има ли големи цици?
Тя ми е гадже. - С големи цици ли е?
Кой е тоя тип?
Навлек, когото не мога да разкарам.
Шегува се. Личи по изражението му.
Аз съм мъдрият му наставник, вълшебният му негър.
Ама ти не си черен! - Я стига! Сигурен ли си?
Да. - Струва ми се, че съм черен.
На теб всичко ти чернее.
Ти си професионалистът. Ти я посъветвай.
Предпочитам Съни да не разбира за това.
Защо?
Нямате си пълно доверие ли? - Да.
И смяташ да действаш зад гърба й?!
Понякога не преценява трезво.
Трябва случайно да се блъсна в нея и да й предложа съвет ли?
Не, да приемеш работа. Ще се погрижа смените ви да съвпадат.
Кой ще наеме неопитен инвалид с проблеми с гнева да събира чаши?
Аз. Заведението е мое. Фелисити? Ела за малко.
Май го каза заповеднически.
Малко. - Викна я да свърши нещо за теб.
Приближава се. - Дано.
Фелисити, това е... - Травис.
И Гордо. - Пиши го в смяната на Съни.
Ще я подготви за хората от радиото. - Кога можеш да започнеш?
Никога. Дойдох само защото този дебел откачалник ми се натресе.
Докато изкараш за наема на другата стая...
133,50 долара. - Плюс данъка - точно 200 долара.
Плюс питиета за помощника - на корем.
Става ли?
Слушате "Сутрешното шоу на Майки".
Да включим слушатели.
Днес искам да ми разкажете за най-странната си работа.
Привет. Аз съм голяма почитателка на шоуто...
Обуй си панталон, за бога! Колко е часът?
Време е за безплатни бири, братле. Ставай.
Безплатни за теб. - Едва ли ще е трудно.
Събираш чаши и говориш с красивата мацка.
Откъде знаеш, че е красива? - Не е особено забавна.
И гаджето й е известен тъпак. - Ще бъде ужасно.
Докато събереш парите. После ме изритваш
и си киселееш на спокойствие.
А какво ще стане с теб тогава? - Ще се оправя.
Аз съм като котка. Никога не падам по гръб.
Да, очевидно.
Раздавай го небрежно.
Не очаквах да те видя тук.
Здравей. - Здрасти.
Идеята е глупава.
Ей, ела! Ще бъде забавно.
Наздраве.
Извинете.
Той беше доста забавен, нали?
Да. За разлика от мен.
И ти беше забавна. Онзи беше страшен загубеняк.
Да. Мъжете са жалки.
Не и ти. Ти си... специален.
Специален по прекрасен начин, не...
Аз... ще спра да говоря.
Роден си да бъркаш коктейли. - Да.
Да ти помогна ли... - Не, ще се оправя.
Първият ден върви добре.
Колебая се, но май най-много ми хареса
как заля сестра ми, която е веган, със сос "Грейви".
Не знам защо приех тази тъпа работа. - Естествено, че знаеш.
Прие я, за да може да говори с теб.
Играч. - Не, не в такъв смисъл.
Исках да проверя дали се нуждаеш от помощ.
За агресивните прекъсвания.
Майки ли те подучи? - Защо да го прави?
Смята, че трябва да се науча да не се разсейвам.
Склонна съм да се пускам по течението.
Ти се справяш блестящо в това отношение.
Не съм се пускал по течението.
И как точно ще влезеш в ролята на мой личен гуру?
Нямам представа.
Е, това звучи като много добре обмислен план.
Знаеш ли какво? Навита съм. Да пробваме.
Ето, пускам се по течението.
Е, аз ще ви оставям, деца. Ще се залавям за работа.
За работа ли? - Да.
В музикалния бизнес съм.
Седя си тук
и чакам да ми подхвърлят по някоя монета.
Тук съм, за да ти напомня,
че всеки ден е добър...
Здравей. - Дай да чуя как се усмихваш.
Благодаря.
Сцена, очевидно. Стойка с микрофон.
Кътче с разни джаджи.
Гримьорни.
Еха! Главозамайващо. - Затова участвам.
Защо участваш? Сериозно.
Щом ще си задаваме сериозни въпроси...
Церебрална парализа.
Не е заразна, само неврологична. Свързана е с детството.
Случват се гадости и на мен ми се случи тази гадост.
Ясно. Занимавам се с това, защото Майки крои грандиозни планове
да пробия в някое сутрешно радиопредаване и...
Пуснала си се по течението? - Малко.
А вие двамата... - Като зайци.
Но май не мечтаеш за това.
За неспирен секс или за работа в радио?
И за двете. - Парите са добри. В радиото, но...
Какво?
Знаеш ли какво е да желаеш нещо с цялото си същество,
без да можеш да обясниш причината?
Може би.
Ела. Ще ти покажа, ако и ти ми покажеш своята.
Ето я мечтата ми.
Любимият ми чирак! Кой е този?
Най-сетне ти е дошъл акълът и си разкарала онзи брадат женчо ли?
Не. Марио, запознай се с Травис.
Той е мой приятел.
Какво е станало с краката ти? - А какво е станало с твоите зъби?
Нещо за ремонт ли имаш? - Не. Отбих се да му покажа сервиза.
Всъщност аз имам кола.
Така ли? - Да.
Нисан "Скайлайн" от 1985 г.
Яко. Какъв парадокс! - Бракма е.
Не говори така. Докарай я.
Само че останах без книжка, а колата е леко потрошена.
Дълга история. - Съкрати я.
По непотвърдена информация съм пробвал да прегазя едни хлапета
и съм се блъснал в един флагщок.
Свалил си знамето, така ли? Ти си бунтар!
Прославих ли се? - Не, просто...
Мразя онези лайнарчета, дето изостават с обучението, това е.
Същински дяволски изчадия.
Леле! Ти си като пинята, пълна с щуротии.
Пропукаш ли се, лудостта бликва.
Ела. Сега е твой ред.
Един ден искам автосервиз досущ като този.
А ти за какво мечтаеш? - Аз не мечтая.
Глупости. Всеки си има мечта. Докарай колата.
С Марио ще я спретнем като нова. Про боно.
Марио изглежда много печен. - Да, страхотен е.
Искам да приличам на него, като порасна, само че със зъби.
Отказваш се от радиото и от заешкия секс, така ли?
Сигурно е хубаво да имаш уреден живот,
но не искам неумението ми да пека филийки да ме определя.
"Сутрешното шоу на Майки" в 7 ч. всеки делничен ден.
Кой казва, че мъжете не помагат вкъщи?
Когато приятелката ми чисти...
Това той ли е? - Да.
Това не е ли помощ? Вие кажете.
Заплюл си е фраза, която повтаря. "Тъпо ли е? Вие кажете."
Не ти ли се струва забавен?
Не.
Хубаво.
Мога да живея и без следите от грес из къщата.
Ще се къпя в сервиза. - Марио ще остане доволен.
Той е на сто години. - Все пак е мъж.
Боже! Все едно слушам мама.
Марио е част от обучението ми.
Нужен ми е по-мащабен проект.
Излишно е да се занимавам с комедия. - Напротив.
Може да направиш кариера в радиото, кукличке.
Предлагат куп облаги и бонуси.
Седя в студио по два часа и разсмивам хората.
Какъв е най-лошият вариант? Да ми купиш къща?
Как съм си купил бара според теб?
Добре, ще го върша, докато минава. - Така те искам.
Но когато осъзнаят, че не ставам, спирате да ми натяквате
и се заемам със сервиза. - Дадено.
Удава ти се шанс, скъпа. - Не трябва ли аз да преценя?
И какво следва?
Как да овладея твоята дарба?
Не знам. - Аз сам обидих себе си
по по-остроумен начин от него, това е.
Няма нищо по-смешно от малко старомодна самоирония.
Е, значи си изтеглила късата клечка.
Искаш да кажеш, че не ме разяжда мъчителна самоненавист ли?
Че какво да си ненавиждаш?
Ще ти разкажа приказка.
Имало едно време едно малко момиченце.
Всички повтаряли, че е много красиво,
особено г-н Хенри, който живеел отзад.
Когато родителите на момиченцето отсъствали,
г-н Хенри го посещавал
и му правел специални подаръци -
специални тайни подаръци.
Недей. - Хубаво.
Бях насилвана като дете.
Нашите така и не разбраха. Намразих ги заради това.
И ги накарах да си платят. - Сега знаят ли?
Ако ги срещна, ще ги попитам.
Живея със сестра си от 15-годишна.
Сигурно са се досетили, че нещо не е наред,
когато влязох в болница с булимия.
С булимия ли? - Забавна игра е.
Играл ли си я? Лесна е.
Отначало искаш да бъдеш обичан, а после вършиш нещо,
заради което решаваш, че не заслужаваш обич,
и започваш да се самобичуваш, докато един ден нещо се преобръща.
Не можеш да живееш без обич
или както е в моя случай - без шоколадов чийзкейк.
И се тъпчеш, но така и не успяваш да запълниш празнината.
Истински се намразваш, смяташ, че заслужаваш наказание,
затова връщаш незаслужената обич
в тоалетната.
Сега кой е пинятата, пълна с щуротии, а?
Готова ли си да я изтъпанчиш на сцената и да я налагаш с пръчка?
Храната е важна, защото само тя може
да те накара да забравиш за връзките.
Това ли е цялата ужасяваща истина? - В какъв смисъл?
Какво те кара да забравиш за какво?
Връзките. Връзките са изключително важни,
защото само те могат да ти попречат да мислиш за храна
по 24 часа на ден.
При терапията плащаш на някого да бъде твой приятел.
Доближава се до това майка ти да провеси пържола от врата ти,
за да си играе с теб кучето.
Само дето пържолата не струва по 180 долара на час
и терапевтът не яхва крака ти след сеанса.
В повечето случаи.
Какво стана със скеча за тостера?
Струва ми се леко поостарял.
Поостарял ли? Аз ти го написах. Винаги загаряш филийките.
Да, преди беше смешен. - Твои ли са скечовете?
Предложих няколко идеи, но Съни има последната дума.
Не е достатъчно уверена в себе си. Нали, скъпа?
Щом казваш.
Какво?
Зарежи личните неща. Плащам ти за друго.
Поканил съм шефове от радиото.
Нихилизмът не е за сутрешно предаване. Ясно?
Да. - Чудесно.
Скечът за тостера ли? Защо?
Добър е. Пасва ти.
И хората ще се припознаят. На всеки се случва да изгори филийките.
Красавице? Подай ми динамометричния ключ.
Набеляза ли си проект?
Дали ще е възможно да се монтират помощни колела на моя скутер?
Защо?
Отивам до тоалетна. Момент.
И терористът пита: "Едра ли изглежда бомбата ми така?".
Добре. Ред е на едно момиче, прекарало повече време зад решетките
от Шапел Корби. Посрещнете Съни О'Хара!
Не забравяй какво ти казах. Страхотна си.
Има ли нещо по-смешно от жена с хранително разстройство?
Съмнявам се.
Обаче е странно как някои гръмко си признават,
че страдат от булимия, все едно е повод за гордост.
Не е. Гадна болест е, нищо повече.
Кой здравомислещ човек ще се фука наляво-надясно:
"Да, така е. Страдам от хемороиди"? Аз обвинявам модната индустрия.
Все ни втълпяват, че жената е привлекателна
само ако от ануса й стърчат огромни бучки.
Именно модните списания ме тласнаха към булимията.
Не е вярно. Спри да се самозалъгваш.
"Воуг" може да изпълнят кориците си с дебелани още утре,
пак няма да откажат и една да се тъпче.
Да ви кажа ли как аз станах булимичка?
Извинете.
Извинявам се. Май глътнах буболечка.
Най-противното в случая е,
че за първи път ям пред хора
от цели три години!
Може и мен да ме излапаш!
Да, може.
Благодаря ви, господине. Бих могла,
но пак ще повърна след това.
Добре го отигра.
Не е зле. - Много си я бива.
Сама ли си пише скечовете? - Не, помагам й.
Години наред се мъчих да заприличам на кукла Барби,
докато не ми просветна.
Тя е толкова кльощава,
защото не може да сгъне лактите си.
Пробвали ли сте да вкарате храна в устата си по този начин?
Да видим.
И...
Страхотна е.
Всякакви мечти карат света да се движи.
Невъзможни мечти, героични мечти, еротични мечти.
Травис имаше от всички и успяваше да ги изживее чрез друг човек,
без да си показва физиономията.
Майки каза, че винаги си мечтала за радиото.
Да, наред с натрапчивия сън, в който съм в потъваща кола.
Забавно. - Не е нужно да се шегуваш пред нас.
Не се впрягай.
Срещали сме всички велики комици...
И нищо не може да ни разсмее. - Ясно.
Погледни ме. - Погледни го.
Истината е, че много те харесваме. - Допадаш ни.
Имаш талант, визия очевидно.
Откровена си. - Това е много важно.
Подготвила си страхотни скечове. - Добри са.
Смятаме да те пуснем в ефир още сега.
Може да се окажеш живецът, от който се нуждаем.
Между нас казано, рейтингът ни е паднал.
Е, понижил се е леко.
Понижението е временно явление. - Точно.
И аз... ние можем да те превърнем в хит.
Категорично. - Нали?
Да.
Ето какво си представям - лицето ти върху автобус.
Ето визитката ми.
Ти имаш ли визитка? - Нямам. Какво да напиша върху нея?
Поръчай й визитки.
Всеки в радиото има визитка.
Фаворитка си ни. - Включваме те в списъка.
Ти си звезда. - Ще видим.
Какво намираш в този тип?
Груб въпрос.
Можеш да си намериш много по-свестен.
Той е забавен, известен, красив и не ме смята за луда.
Категорично занижавам стандартите си.
Адски посредствен е. - Само привидно.
Хората от радиото не харесаха мен, а твоите скечове.
Тоест твоят живот. - Пречупен през твоята призма.
Мястото ти е на сцената.
Защо не? Ще предизвикаш фурор.
За някои е по-добре да стоят в сянка.
Наистина не си даваш сметка, нали?
За какво?
Що за човек си.
Подай ми луфата.
Какво?! - Луфата.
Голяма гъба за баня. Имаш ли?
Какво правиш в моята вана?
Нищо перверзно. Спретнах си спа.
Със своите приятелчета.
Трябваше да отмия лепкавите остатъци.
От какво?
От несподелените мечти. - В моята вана ли?
Снощи научих нещо.
Когато искаш нещо, което нямаш, използваш чуждо.
"Здравейте. Аз се казвам Съни.
Аз съм сладка и наперена
и казвам смешните ти скечове, за да не се налага да показваш
уродливото си тяло пред хора. Но какво получавам в замяна?"
Мислиш, че я използвам ли?
"Попита ли ме какво искам аз?"
Наздраве за успешното завършване на първия етап.
Етапи ли има? На Луната ли ще кацам?
Привлякохме интереса им.
Не бива да им даваме възможност да откажат.
Какво да откажат? Не ги моля за нищо.
Точно такава нагласа искам да имаш.
А дали тя иска същото?
Лапни един фалафел, клатушкащо се момче.
За какво говорим, Майки?
За "Дай воля на смеха" - най-големия комедиен фестивал.
Ще те включим в състезанието за любители.
Спечелиш ли, влизаш в радиото.
Казваш го, сякаш е фасулска работа.
Ще участват забавни хора.
Подготвяш се, и готово. Има три кръга.
Победителят ще участва във финала, който ще се предава на живо.
Не следва ли да я питаме дали иска?
Съдиите ще бъдат знаменитости. Носи се слух за Бари Хъмфрис.
Не може да бъде. - За кого?
За Дейм Една Евъридж - жива австралийска икона.
Всеки комедиант го познава.
Къде го чу? - Движа се в разни кръгове.
Завива ли ти се свят?
Искам да подготвите седемминутен комедиен шедьовър.
От сега нататък ставате неразделни.
Какво казваше?
Нищо важно.
Благодаря. - Много благодаря.
На кого му трябват помощни колела?
Аз съм жив Ивъл Канивъл!
Терапията...
... само те могат да ти попречат да мислиш за храна
по 24 часа на ден.
Диетите. За момиче с проблемен външен вид
крайната цел е да изглежда...
... така, но с цици.
Нали се разбрахме да не намесваш лични теми?
Ако искаш да се занимавам с това, поне ме остави да бъда себе си.
Булимията не е смешна, скъпа.
Само ти казвам какво е забавно.
За твоята публика. При теб повърхностните шегички
и остроумните лафчета минават. - Не съм повърхностен.
Участвам във всички телетони. Траят по цяла нощ.
Само се опитвам да... - Да ме напаснеш към своя имидж.
Хубаво. Отивам в студиото. Имам работа.
Не бях длъжен да избирам теб.
Знаеш какво имам предвид.
Че си имал по-добри варианти и че съм късметлийка.
Не. - Наистина съм късметлийка.
Късмет е, че съм с теб. Все едно съм увредена,
а ти си единственият, който може да ми помогне,
може би... ако извадя късмет.
Няма да водя този разговор.
"Шарлот и Дейво завинаги".
Съжалявам, хлапета. Така или иначе, нямаше да трае дълго.
Дейво оглупява от тревата, а Шарлот си е глупава по природа.
Може пък да имат шанс.
Ехо?
Колежът е затворен.
Тайната ми е разкрита.
Аз съм едно от дяволските изчадия.
Отколко време стоиш вътре?
От обяд.
Искаш ли ментово бонбонче?
Защо? Вони ли дъхът ми?
Не, но не мога да ти предложа кърпичка.
Какво не е наред?
Животът.
Реших да се затворя вътре
и да умра от нещастие.
Или от вонята, което ме умори първо.
Но после се появи ти, разсмя ме
и не успях да потъна в тъгата си.
Какви жалки глупости пишат хората по стените!
Има още едно бояджийско мече.
Благодаря.
Имам отчаяна нужда от социални контакти,
но дори аз не искам да виждам името си
в сърце върху вратата на тоалетна.
"Дона е забраден парцал". Вече не е.
"Бритни лапа кренвирши". Не, не е вярно.
Гледай. Заличаваме расова дисхармония
и противни практики с един замах.
И това е дело на нормалните хора.
Да. Как ние се оказахме отхвърлени от обществото?
Не е справедливо, нали?
Ако светът беше справедлив, щеше да се слабее от сладолед.
Ако светът беше справедлив,
пухкавите животинки щяха да носят палта от супермодели.
А шоколадът щеше да лекува акне.
Бирата - да подобрява шофирането.
Неврозата щеше да е неустоимо привлекателна.
Май ми трябват помощни колела.
Не, справяш се чудесно. - Прибери се с него, ако искаш.
Става ли? - Да. Живей опасно.
Какви ги вършиш?
Пишкам.
Цял живот ли ще си остроумна кучка?
Ситуацията не е особено подходяща за тази игричка.
Може ли да го отложим... - Очакваш да бъда деликатна,
но не мислиш за последствията от постъпките си.
Приятно ти е, правиш го. - Стана забавно.
Имаш си приятел, който е сексапилен и известен,
но не, решаваш, че е удачно да се мляскаш с парализирания.
Браво на съседската стража. - Какво си въобразяваш?
Не знам. Може би допуснах една грешка.
Да не го превръщаме...
Една грешка! Става дума за живота ти, Съни!
Правиш подобни неща, защото ти се струват
вълнуващи или палави.
Подканяш хората да те използват,
а когато играта загрубее, очакваш някой друг
да ти помогне да се съвземеш.
Ако говориш за това, за което си мисля...
Не може да ме виниш. Той беше възрастен, аз бях дете.
Можеше да постъпиш като мен. Можеше да откажеш.
Той... - Да, пробва се при мен преди това.
Не си чак толкова специална. Не умееш да отказваш, това е.
Бях на 12 години, кучко. - Аз също.
Време е. Започнете обратното броене.
Да си чувал за "Аполо 13"?
Добре ли си? - Върви си, моля те.
По дяволите! Обядвахме китайско.
За момиче, което се засища с хапка пилешко
и с половин курабийка, похапна доста обилно.
Заради мононатриевия глутамат е. - Е, все едно, всичко пропада.
Целият труд отиде на вятъра.
Явно няма да си й нужен вече.
Какво правиш?
Вслушвам се в съвета на една ръкавица за баня.
Сигурно не ви се вярва, но ходя на терапия.
Представяте ли си?
На практика плащаш на някого да бъде твой приятел.
Всъщност не плащаш на някого да изслушва проблемите ти.
Плащаш си,
за да не се налага ти да слушаш за скапаните му проблеми.
Да, имам си проблеми.
Хартиеният плик ме издаде, нали?
Страдам от церебрална парализа.
Парализата е постоянното ми занимание, не е само хоби.
Нямам нужда от бира, за да ходя така. Идва ми естествено.
Когато имаш церебрална парализа, е трудно да забършеш мацка.
И устата си е трудно да забършеш.
Срещнах едно момиче и го харесах. Но какво да му кажа?
"Обещавам, че няма да се мъча да се вмъкна в гащите ти" ли?
Та аз едва успявам да се вмъкна в своите.
Обаче не се самосъжалявам. Има си и предимство.
Жените харесват мъже с проблеми.
Ето ме. Аз съм същински магнит за дамите.
Това е един от проблемите ми.
Шефът ми... Благодаря ви.
Шефът ми каза, че имам проблем и с овладяването на гнева.
Ти се включи.
Не възразяваш ли?
Не, много се радвам.
Не бързай да се радваш.
Ти отпадаш. Той остава. Спечели кръга.
Класира се за следващия. Кой да очаква?
Нали ти казах?
Съжалявам. - Не, направи ми услуга.
Знаеш, че мястото ти е там.
Така ще прекарвам повече време в сервиза.
Супер. Черни нокти. Не са ли секси?
Ще продължиш, нали? - Вероятно.
И още как! Остават ти два кръга.
Победиш ли, влизаш в играта. Майки ще ти помогне.
Да, защото Майки е принц.
Може и да... - Давай, шампионе.
Искат и снимка. За плакат.
Точно така. Идеално. Още една?
Добре.
Чувствам се отвратително.
Така ти е гадно, а да знаеш какво е при бариева клизма...
О, слабоумник! - Нали няма да го дъвчем пак?
Изчерпаха ли се лафовете ти, а?
Не, но не е справедливо да водя битка по остроумие
с невъоръжен опонент.
Какво означава това, а?
Стига. - Успокой се.
Ето това вече е смешно. Шегаджия!
Да не се караме.
Просто не съм съгласна с теб.
Недей... Травис?
Господи! Травис!
Добре ли си, Травис?
Недоволна публика.
Хубаво са те гримирали.
Ще повикам линейка. - Не, недей.
Добре съм.
Ела, ще те откарам до вкъщи.
Какво? - Ще го закарам до тях.
Справяш ли се?
Съни!
Не си длъжна да го правиш.
Не ме познаваш. - Опитвам се да те опозная.
Не е особено трудно. Според някои най-трудното
е да се отървеш от мен. - Е, някои хора са кретени.
Особено тези с къси бради и с любими фрази.
Имаш ли нещо за пиене? - Да.
Само метални кутийки.
Понякога се разтрепервам.
Троша бутилки, веднъж си счупих зъб.
Благодаря.
Е, да пием за преследването на мечтите.
И за осъзнаването на ограниченията.
Сериозен ли беше, като каза онова на сцената?
За нуждата от терапия ли?
Не. За това, че искаш да кажеш нещо на едно момиче,
но не знаеш как. - Да, но ще го превъзмогна.
Недей.
Защо го направи?
А защо не?
Майки ли е? - Да.
И какво ще правиш сега?
Не съм съвсем сигурна.
Ще трябва да говоря с него.
Трябва да ми вярваш.
Ще можеш ли?
Какво е това?
Доверие.
Не ти е хрумвала по-гениална идея.
Ляв завой след три, две, едно. Завий!
Ще станеш известен, така ли? Ще те дават ли по телевизията?
Ще си като магнит за мацките.
Обикновено състезание, нищо повече, а и остават още два кръга.
А ако спечелиш...
Ще участвам в заключителното шоу, което ще се предава на живо.
За теб е вълнуващо, нали? - Да.
За мен телевизията е непонятна. Скъпо радио.
Не мога да се съсредоточа,
докато усещам аромата й...
Ухае на зрели праскови и...
... на скорошен секс.
Някой трябва да пусне такава зърнена закуска -
"Хрупкави катерички" или "Сочни котенца".
Ти си лош човек. Знаеш го, нали?
И току-що пропусна завоя.
Е, и? Аз не контролирам ситуацията. И ти не я контролираш.
Никой няма контрол. Контролът е илюзия.
Пускаш се по течението. Както винаги казвам,
вярвай във Вселената, и ще се случват само хубави неща.
За протокола, никога не го казвам.
Сляп съм, не съм глупав.
Не вярвам в щастливия край.
Допускаш най-голямата грешка в живота си.
Типично в твой стил. - Какво означава това?
"Я, улично пале! Колко е сладко! Може ли да го задържа?"
Как смееш? - Ти как смееш?
Да направя ли нещо, красавице?
Недей да се месиш, старче. Не се шегувам.
Всичко е наред, Марио. Да не говорим тук...
Приключихме с приказките.
Ще се видим след няколко дни, когато осъзнаеш огромната си грешка.
Това е реалният живот, не сладка приказка.
Жабокът не се превръща в принц.
Здрасти. - Ще ни поканиш ли?
Да направим едно кръгче? - Сега ли?
Да. Би трябвало да върви добре.
Хайде. - Добре.
Грижи се за нея. Чу ли?
Няма да карам аз.
Не говоря за колата. Не постъпвай подло.
Не й трябва поредният подлец.
Добре. - Хубаво.
Ти няма ли да порапираш? Хайде, Трав.
Това е всеки ден.
Супер!
Заповядай, братле.
Обикаляш в кръг.
Браво! - Да!
Танцувам като Джагър.
Приличаш на друсана богомолка.
Господи, Марио! Прекрасен е.
Да монтираме и предното стъкло.
Марио?
Раничко е да си подремваш, старче.
Марио?
Марио!
Сърцето ми...
Ще се оправиш.
Извинявай. - Не се извинявай.
Аз съм безполезен старец.
Не мога да се грижа за теб.
Стига бе, хора!
Здравей, Травис. Може ли да ми звъннеш?
Трябва да ти кажа нещо.
Всъщност недей да ми звъниш.
Редно е да ти го кажа лично.
Здрасти.
О, ти ли си?
Да.
Да не мислиш, че не знам какво става?
Да не мислиш, че ми дреме?
Би трябвало. Тя учи в училището, в което работиш.
Значи все пак ти дреме. - Не съм дошъл да играя игрички.
Съни има да ми казва нещо.
Ти какво очакваше?
Че ще остане с теб ли?
Животът ни показва това, което трябва да видим,
но винаги е завоалирано.
Трудно е да се погледнеш обективно.
Това, което виждаш, зависи от това, в което искаш да вярваш.
И така, внимание.
Следващият участник се бори за място в заключителното шоу.
Искам бурни ръкопляскания
за един много забавен човек - Загадъчния Багман!
Ето го и него.
Имах си приятелка, но не се получи.
Напусна ме.
Каза: "Все не мога да разбера какво мислиш".
Отвърнах: "Какво искаш?
Не мога да рисувам друго изражение".
Когато я целувах, се оплакваше, че се порязва на хартията.
Когато правехме любов, казваше, че все едно язди "Хепи Мийл".
През цялото време изтъкваше само своите желания, своите нужди.
Тропаше по вратата ми денонощно.
Накрая трябваше да я пусна да излезе.
Ела тук, пич.
Браво.
Току-що си спечели място на финала
и шанс за победа. Как се чувстваш?
Мръснишки. - Ръкопляскайте му още веднъж, хора!
Загадъчния Багман, а?
Благодаря, че се разкри пред нас.
Здрасти.
Спипа ме.
Какво правиш тук?
Търсех някакъв лист и...
Кой ти позволи да го разглеждаш? - Ти ли си това, Травис?
Казах, че е лично.
Извинявай. Исках само да оставя...
Не може да нахлуваш и да си тръгваш от живота на хората,
когато ти скимне.
Чакай, случаят не е такъв, Травис.
Звънях ти. Трябва да ти кажа нещо.
Знам.
Защо мислиш, че ми пука?
Не знам какво ти се е случило, но аз не нося вина.
Нямам нищо общо.
Махай се!
Травис? Трябва да поговорим.
Веднага.
Обеща ми да поговориш с някого
за проблемите си.
Говорих с доста хора...
И двамата знаем, че нямах предвид ето това.
Колко втори шансове очакваш да ти давам?
Само един на практика. После ще е трети, четвърти...
Обвинен си, че напиваш студенти в тоалетните
след работно време. - Само един студент.
Реших да започна отдалеч.
Обвинен си в опит да прегазиш студент.
Ухажвал си студентка.
Те започнаха и тя ме целуна първа.
Сестрата на момичето ми каза, че нощува в жилището ти. Вярно ли е?
Е, вече не. Доволни ли са всички?
Може ли да поговорим, Гордо?
Здрасти, Трав. Отдавна не сме се виждали.
Не че съм те виждал, но... - Да.
Спри да свириш и ме слушай. - Казвай.
Не и докато свириш тази глупава песен.
Хубаво.
Казах да престанеш!
Какви ги вършиш?
Защо го направи? - По дяволите... Извинявай.
Кажи нещо. Тя се върна при него.
Ти какво очакваш, гадняр такъв?
Защо? Защото съм такъв ли? - Не!
Защото си като Нанси Хофстетър.
Какво? - Като Нанси Хофстетър.
Една съученичка в гимназията.
Искаше да я чукам, но да не го вкарвам докрай.
Само върха. Ти си същият.
Не искам да ме чукаш... - Не аз, глупако. Животът.
Искаш да живееш, но не допускаш живота
с цялото му туптящо великолепие.
Искаш животът да те чука, но само с върха.
Това е тъпотия, приятелю.
Трябва да оставиш да ти го вкара докрай, чак до топките.
Да налапаш цялата гадория, да преглътнеш и да се усмихнеш,
защото какво е животът без момента на кулминацията?
Безсмислена любовна игра, след която оставаш да мастурбираш сам.
Когато стигнеш до момент,
в който не виждаш надежда...
Извинявай.
... установяваш, че счупеното укулеле
може да ти донесе невиждан късмет.
Вината е моя. - Не, аз съм виновна.
Какво е това? - Моето укулеле.
Беше си счупено.
А твоят инструмент? - Нищо му няма.
Е, извинявай.
Постоянно ми се случва.
И на мен.
Аз съм Гордо. - Ив.
Приятно ми е, Ив.
Слушате най-нашумелите хитове с Майки и Съни.
След паузата ще включим слушатели.
За какво ще говорим днес, Майки?
Момичета, разкажете ми за най-неподходящия,
с когото сте се срещали.
Да започнем от теб, Съни. Кое е най-неподходящото ти гадже?
Да пуснем една песен, докато си помисля.
На това се съгласихме, скъпа.
Лицето ти е върху хиляда автобуса. - Изяж се от завист, Елена от Троя.
Какво още искаш? - Не искам това.
Не се дърпай сега. Следвай тона на предаването.
Усмихвай се с гласа си. Те го чуват.
Ето ни отново - "Сутрешното шоу на Майки и Съни".
Здраво стъпили на земята. Ще включим следващия слушател.
Благодаря ви.
След паузата идва дългоочакваният момент -
"смешните игри на глада" -
заключителният кръг
на състезанието за комедианти любители!
Травис!
Добре я караш. Радвам се да те видя, човече.
Твой ред е, Майки.
Оставям ви да си побъбрите, деца.
Имате доста да наваксвате.
Здравей.
Слушах те по радиото.
Хареса ли ти?
Да отговарям ли?
Парите са добри.
Да, сигурно.
Е...
Успех... на сцената.
Трябва да вървя. Отзад ме чака една мацка
с френски ключ и пистолет за грес.
Лесбонасладата Ребека Талей, дами и господа!
И следващият ни участник е изкривен, но не сексуално, а буквално.
Посрещнете Загадъчния Багман!
Много го харесвам. Споделяли сме много неща,
но ви предупреждавам, че е гневен.
И как да не е? Има церебрална парализа.
Не, не е само тежък махмурлук.
Идва след терапевтичен сеанс. Какво е терапията?
Плащаш на някого да ти бъде приятел?
Но за това ли плащаш в действителност?
Да изслушват проблемите ти
или да не се налага да изслушваш чуждите?
Вие ми кажете.
Какво правиш? - Не ти ли харесват шегите?
Страхотни са. Знам, защото аз съм ги писал.
Да, за мен. Платих ти за тази работа. Неловко.
Е, в такъв случай...
И този скеч отпада.
И този, и този.
И тези.
Майната му!
Честито. Ти печелиш.
Нямаш ли си достатъчно, че искаш и този образ?
Стига, не може да е само това.
Разкажи някоя смешка за това колко гневен тип си.
Не можеш ли? Неловко.
Да направим кратка пауза, хора.
Почакай. Ще разкажа.
Добре.
Една история само за теб.
За едно тригодишно дете,
което играе с кучето си в дъжда.
Дано има интересна развръзка.
Детето си играе в дъжда.
Скача от локва в локва с кучето си.
Живее в една стара къща с милион стъпала, чак до вратата.
Изтичват вътре, от тях се стича вода.
Измокрят целия под.
Кучето изтичва при бащата на детето,
който седи на любимия си стол и гледа телевизия.
И изтръсква козината си.
Както правят кучетата.
Бащата е малко раздразнителен.
Да, малко раздразнителен.
Сграбчва кучето и го изхвърля на дъжда.
Надолу по стълбите.
Детето се разстройва.
Започва да удря бащата.
Може би е наследило малко от гнева му.
Бащата хваща малкото момче.
Вдига го и запраща и него
надолу по стълбите на дъжда.
Чупи ръката му, костта щръква,
чупи гръбначните му прешлени, пука черепа му.
Майката вижда всичко.
Вижда и се опитва да помогне на малкото момче,
но бащата я спира.
Кара я да се прибере вътре, защото все пак навън вали.
И така, момчето лежи в калта,
мозъкът му изтича вътре в главата му.
Може да умре. Но няма този късмет.
Продължава да живее с мозъчно увреждане,
със стоманени болтове и винтове,
с изследвания, скенери и операции
и с болки.
И никой не иска да си играе с него,
защото е бавно.
Превръща се в урод.
И след това цял живот
подплашва всеки, който го доближи,
за да се преструва, че иска именно това.
Да спрем дотук.
Знаете ли поговорката: "След него счупили шаблона"?
Е, аз съм този, който се пръкна от счупения шаблон.
Затова имам право да разказвам тези скечове,
а ти - не.
Да, ходил съм на терапия.
Казват, че не умея да владея гнева си.
Аз не мисля, че имам проблем.
Според мен този, в чийто задник ще бъде завряна стойката,
е човекът с проблема!
Интересна ли ти е развръзка, копеле?
Ти ми кажи.
Не е нужна жена, за да ми се подкосят краката.
Става от само себе си. - Ела.
Разкарай се!
Назад! Нямам нужда от теб.
Нямам нужда от никого!
Пийни още една бира, урод.
Здраво се е натряскал. - Отрепка!
Какво я хващаш бе?
Удари се в стълба. Точно така.
О, строполи се.
Травис! Разкарайте се, животни!
Какво зяпате? Оставете го.
Добре. - Травис? Съни е.
Спокойно.
Всичко е наред.
Махнете се!
Съжалявам. - Ще повикам линейка.
Кажете им да побързат. - Вие Дейм Една ли сте?
Не и в момента. Имаме извънредна ситуация.
Дайте телефона.
Може ли една снимка?
На ъгъла на ул. "Брей" и ул. "Кинг".
Моля ви, побързайте.
Той добре ли е? - Мисля, че да.
Постъпката на онова копеле е непростима.
Спокойно.
Благодаря за загрижеността. - Доста ни изплаши.
Да. - Не биваше да бъда толкова сурова.
В крайна сметка, животът си е твой.
Да. Тъжната истина.
Как се чувстваш след снощи?
Не знам. Не помня.
Нищо ли не помниш?
Помня само,
че бях на сцената и разказвах неща, които не споделям с никого.
Е, настана лека суматоха
след пристъпа ти.
Съни ти се притече на помощ.
Къде е тя сега?
Съжалявам, Травис.
Вече го казахте.
Не, съжалявам за това, което си преживял като дете.
Било е... ужасно.
Аз ще се оправя оттук.
Чудех се кога ще те видя отново.
Отседнала съм у Майки.
Как върви?
Не е много забавно да имаш връзка
с човек, който иска да бъдеш различна.
Добави го в списъка. - В кой списък?
С нещата, за които трябва да се извиня.
Вината не е твоя.
Сигурна ли си?
Насърчавам връзката ви от самото начало.
Е, както каза, аз не съм твоя отговорност.
Надрънках доста глупости.
Аз също.
Не те предупредих за онзи мъж,
понеже смятах, че е постъпил така с мен,
защото съм лош човек.
Не очаквах, че може да се случи на добър човек като теб.
Ти не си лош човек.
Когато Марио почина, оставих Травис да те види с Майки.
Той ви погледна и офейка.
Беше гадна постъпка. - Травис можеше да ми се довери.
Дали можеш да му обясниш?
Да отложа неизбежното ли?
Не мога да имам връзка с човек, който ми няма доверие.
Май бях дотук.
Гордо!
Какво е това?
Забавно ли ти е?
Беше подарък, в знак на извинение.
Кой оставя подарък изненада на прага на сляп човек?
Сгафих.
Мислиш ли? Нахлузих укулелето като обувка.
Не говоря за това.
Сериозно е.
Казвай. - Марио.
Починал е. Това е искала да ми каже,
а аз я видях да прегръща Майки и реших, че се е върнала при него.
Явно съм най-тъпият човек на планетата.
Не, но си страшен кретен.
Аз не мисля така.
Ехо? - Разкарай се!
Явно съм на точното място.
Мисля, че са твои. - Не са ми нужни вече.
Може да ти потрябват. - Няма.
Може. - Няма.
Възможно е. - Ще ми обясни ли някой какво става?
Онзи е откраднал скечовете му.
Майки! Ах, този долен мръсник!
Ти може да го наречеш така. Аз не бих могъл да коментирам.
Да не би той да печели?
Не, но съдиите се съгласиха
да включат приятеля ти в заключителния кръг.
Жестоко! Върхът си, човече!
Аз ще тръгвам. Ще се видим после.
Съжалявам, че не стана по-рано,
но връзките се задействат по-бавно, отколкото очаквах.
Супер! Чу ли, братле?
Уредил те е да участваш. Отново си в играта.
Вече не ми дреме. - Но ти дреме за нея, нали?
Хей, кекаво момче, искаш ли да говориш с нея?
Това може да е последният ти шанс.
За Нарния!
Билети? - Нямаме билети... Скот.
Тогава не мога да ви пусна.
Той участва в шоуто, Скот. - Така ли? Поздравления.
Благодаря. Ще ни пуснеш ли вече?
Не. - Ама нали току-що каза...
За сцената минаваш през вратата за сцената.
Не може да влезеш в залата.
Къде е вратата за сцената? - Надолу, завиваш
и по стълбите отзад.
Не може ли да минем оттук, Скот?
Имаш ли билет?
О, Скот...
Трав?
Хайде, ела.
Билетите.
Подпиши се.
Приятелят ти не може да влезе.
Той е инвалид. Аз се грижа за него. - Ти си сляп.
Той е работодател, който наема инвалиди.
Какво ще кажеш? - Нямам представа.
Пусни балета. - О, има балет!
Кой си ти?
Той е специалният участник. Съдията дойде лично
да му съобщи, че ще участва.
Случиха се невъобразими простотии. Накратко, беше саботиран.
Чух за това. Гледах го в "Туитър".
Адски подло. - Да.
Този Майки е гадняр.
И не го бива в леглото, ама хич.
Закъсня. Пропусна реда си. Край.
Нужно ми е само... - Предаваме на живо.
Всеки получава по седем минути.
Не бива да закъсняваш.
Стига де! Нямате ли сърце?
Не виждате ли, че се измъчва и емоционално, и физически?
Влюбен е, а момичето му е там.
Това е последният му шанс.
Не мога да разтегна времето. - Наистина ли я обичаш?
Да, истински.
Може ли да му отстъпя две от минутите си?
Може. - Готово, за мен остават пет.
Хубаво, и аз ще остана с пет. Отстъпвам ти две.
Добре де, ще махна скеча за клизмата.
И от мен получаваш две минути. - Много ви благодаря.
Готов ли си?
Къде е хартиеният плик? - Вече не го ползвам.
Посрещнете следващия участник.
Той е нашата специална изненада - самият Багман!
Разбий ги, човече.
Давай. - Готина публика.
Ще се справиш.
Ама какво става? Нали загуби?
Някои хора не знаят кога да се откажат.
Аз...
Някой яко ще гризне дръвцето.
Не...
Може ли да вдигнете ръка, ако не възразявате
да кажа няколко смешки за инвалиди?
Браво на вас, безсърдечни копелета.
Защо се изсмяхте?
Хората обичат да се подиграват на инвалидите.
И защо не?
Смехът бил най-доброто лекарство.
Е, ако е така, продължавам да ходя по този начин
само защото не ми се присмивате достатъчно.
Напънете се малко.
Защо Господ е създал такива като мен?
Нали си всемогъщ? Това ли успя да сътвориш?!
Това тяло е като нисан "Скайлайн" от 1985 г.
Закарва те до желаната точка,
но не би го препоръчал на никого
и няма да се извие опашка от желаещи да се повозят.
Когато страдаш от церебрална парализа,
е трудно да забършеш мацка.
И устата си е трудно да забършеш.
При запознанство с жена
тя ме гледа по същия начин
и ми задава неизменния въпрос:
"Как се вмъкна в стаята ми?".
Срещнах едно момиче.
Не, шегата е друга.
Умно, красиво, забавно...
Ухаеше на най-апетитната зърнена закуска.
И не ме гледаше като всички останали.
Тя си падна по мен, което беше новост.
Обикновено аз съм този, който пада.
Признавам, че малко се смутих.
Започнах да нося плик на главата си.
Някои от вас са го виждали.
Реших, че така ще скрия факта, че имам проблеми.
Е, беше грешка. Кой да знае?
Вие го знаехте.
Да.
Има ли човек в залата, който да не е стеснителен или несигурен?
Ето този мъж вдига ръка.
Нямате ли огледало, господине?
Аз мога да си позволя да говоря така.
Когато Господ ме е създал, явно е дал инструкциите наопаки.
Минавал е през фазата "Икеа".
Да, имам една излишна гайка у дома.
Нямам представа закъде е.
Не можеш да засенчиш такава шега.
Така е, приятелю.
Но тя веднага усети, че нещо ми куца.
Не, не говоря за това. Страдам и от друго тежко състояние,
наречено "преждевременно отхвърляне".
Нали знаете как някои мъже свършват преждевременно?
Е, аз пък си тръгвам преждевременно.
Вторачиш ли се в мен, сбогом.
Игнорираш ли ме, сбогом. Подходиш ли неумело, сбогом.
Ето как преминава типичната връзка:
"Здравей. Приятно ми е да се запознаем." "Разкарай се!"
И така...
Срещам това момиче. Решавам, че е сродната ми душа.
Всичките ми грехове са опростени, всичките ми недостатъци - поправени.
Ти ме допълваш. Нали така?
Грешка.
Бях страшен кретен, преди да я срещна.
Бях страшен кретен, докато бях с нея.
А след като я изгубих, познахте - пак си останах страшен кретен.
Да се влюбиш, означава много неща, но не съществува вълшебен куршум.
Никой не може да промени същността ти.
Може би винаги ще ходя странно.
Може би винаги ще говоря странно.
Може би ще си остана кретен.
Може би ръцете ми винаги ще треперят, когато тя ме докосва.
Може би винаги ще карам кънки в кръг
и ще танцувам като друсана богомолка.
Може би ще си остана най-неподходящият,
но ако тя го приема и може да ме обича такъв,
явно и в нея има нещо сбъркано.
Нали?
Майната му!
В мен има нещо сбъркано
и в теб има нещо сбъркано,
и в теб, и категорично в теб.
Във всички ни има по нещо сбъркано.
Всички сме емоционални инвалиди.
Емоционално увредени.
Но ако някой се осмели да ни обича въпреки това,
какво ни е оправданието?
Ще ви дам един съвет.
Каквото и да сте нахлупили върху главата си,
махнете го веднага. Спрете да се криете.
И съберете смелост да обичате себе си.
Заедно с всичките си чудатости и недостатъци.
Е, това е моят приятел, а това беше неговата история.
Браво.
Съни! - Само ти, Съни.
Още една снимка. - Добре.
Здрасти.
Здравей.
Исках само да кажа, че съжалявам.
Да, мисля, че схванах.
И аз исках да кажа...
Стига бе!
Помните ли, че казах, че не вярвам в щастливия край?
Обаче вярвам в щастливото начало.
Когато отново ви стане тежко,
си спомнете, че животът е шега.
И започнете да се смеете.
Тялото ти е сън, който се превръща в кошмар.
Но така ми харесва.
Тя ми каза, че ме обича...
Бъдете сигурни, че всички останали се смеят.
Моля те, скъпа, от сърце те моля,
отвори очи
и с моята болест се зарази.
Моля те, скъпа, от сърце те моля,
с моята болест се зарази...
Превод ТЕОДОРА ЦОНЕВА
Уеб рип субтитри от JJD @ 2020 YavkA.net