Здравей! - А, пристигна ли?
Е, как я караш? - Всичко е наред.
Всичко ли е наред? - Да.
Вчера пристигнаха от Лондон. - Красиви са.
Пластмаса? - Закалено стъкло.
Ами ако пръстът ми се подхлъзне? - Недей.
Какво е това? - Остави го, аз ще се оправя.
Слушай...
Знаеш ли на кого ми напомняш?
Направо си същият. - На кого?
На Дъстин Хофман в "Рейнман". - Що за филм е това?
Ами оня, в който той... - Какво той?
Какво прави там? - Играе дебил.
Майната ти! - Отговори.
Само внимателно. - Не се безпокой.
Моля те. - Отговори.
Ало?
Джани...
Кемал иска да говори с теб.
Здравей, Кемал, как я караш?
Чакай, ще ти се обадя по-късно.
Освен това е голяма международна клечка.
Знаете как стават нещата. Извинете.
Договорихме ли се? - Не, не се договорихме.
Не ми пей тези песни. - Извинявай, кой си ти?
Не те познавам. Това беше стока на Кемал.
Така, че... - И моя също, педал.
Странно, не знаех, но какъв е проблемът?
Проблемът ти е в това, че трябва да платиш за стоката
или ще пъхна дулото в устата ти и ще ти издухам мозъка.
Разбра ли, Джани?
Имаш една седмица.
Знаем къде да те намерим.
Нямаше какво повече да се каже.
Те всички трябваше да умрат. "Ce va sans dire".
БЕЗМИЛОСТНИЯ Защо всички трябваше да умрат?
Може би трябва да започна от началото.
Още помня как напуснахме Калабрия, напуснахме Плати.
Аз, майка ми и брат ми Луиджи.
Пътувахме с влак цял ден и цяла нощ.
Милано още беше загадка за мен.
Бях убеден, че отивам в някое чудесно място,
но в онази сутрин не видях почти нищо от центъра на града.
Баща ми се бе преместил там преди време.
Беше намерил квартира извън града, в Бучинаско, за да бъдем точни,
който тогава се казваше Романо Банко.
Само няколко къщи. Не беше Плати, но приличаше.
Разлика бе в това, че тук беше много студено.
Не...
Доста бързо осъзнах, че това не е никакъв нов свят.
В Плати баща ми беше овчар,
а в Бучинаско станал зидар.
Искаш ли малко? - Не, благодаря.
Трябва да ядеш.
Баща ми беше човек от миналото.
Отваряше уста само, за да яде и да се кара.
Знаех, че в Плати е бил в "Ндрагета",
но нарушил правилата и те, както казват, го "изпрали".
Затова и заминал.
Можело е да е и по-лошо. И за по-малко са убивали.
Марио, не забравяй черен дроб за синьора Барзагли или ще получи удар.
Да, тате. - Гледай, сега ще го вбеся.
Ей, Магреб? Не мога да разбера
как се миеш щом отглеждаш босилек във ваната?
Барбиери, някой ден яко ще го отнесеш!
Боже, чу ли? Това е чудо!
Въстание в Северна Африка.
Аз не планирах да стана престъпник.
Просто минавах покрай местния бар, Салона,
и там бяха те. Истинските престъпници,
които грабеха и убиваха така,
както аз доставях говеждо месо или свински джолан.
Виждах братовчедите Гаетани. Те винаги бяха заедно.
Където е единият там винаги беше и другия.
Собственикът на Салона също беше с тях, Спадафора.
Те бяха на върха на хранителната верига.
Златните младежи, но които пътят към "Ндрагета" бе открит
благодарение на знаменитите им родители,
за разлика от мен, белязан от позора на баща си.
Те бяха уважавани от всички и не трябваше правят нищо за това.
Санто, запознай се с Марианжела и нейните родители.
Приятно ми е да се запознаем. - Те също са от Плати.
Току-що се преместиха тук. - Марио!
Утре всички заедно ще празнуваме Нова година.
Тъкмо двамата ще се опознаете.
Погледни я!
Чу ли майка си?
Ако утре се издъниш по-добре не се прибирай вкъщи, разбра ли?
Тръгвай!
31 декември 1967
18.
Кръв.
63.
Булка.
38. Бастун.
Три поредни! - Млъкни!
Ти си виновна. Той трябваше да дойде.
Всички сте неуважителни!
Ето я, блондинката!
Къде отиваш сама? - Не искаш ли компания?
Накъде тръгна? - Къде отиваш?
Осем, седем, шест...
Пет, четири, три, две, едно...
Честита Нова Година!
Честита Нова Година.
В наши дни го наричат "карма".
Тогава му казвахме лош късмет.
Нас с Барбиери ни арестуваха заради "Ламбретата".
Някой я откраднал и помислили, че сме ние.
Изпратиха ни в Бекария, затвора за малолетни,
но не за постоянно, а само за определено време
и казаха на родителите ни, че могат да дойдат и да ни вземат.
Да?
Не, съжалявам, не познавам Санто Русо.
Кълна се, пратиха ме в Бекария,
защото баща ми не ме искаше у дома.
Четири месеца без причина. Не бях направил нищо, нищо.
Невероятно, но факт. Точно така беше.
Истинското име на моя съкилийник беше Салваторе Мамоне,
но всички го наричаха "Слим" без въобще да е мършав.
Но истински топло посрещане в Бекария
получих от Рене и неговата шайка.
По-добре е от Сан Пелегрино, а? - Върви на майната си!
Дон Бачи ли те научи да говориш на миланезе?
Какво се е случило?
Нищо, паднах по стълбите.
Моли се с мен.
Отче наш, Който си на небесата!
Да се свети Твоето име.
Да дойде Твоето Царство, да бъде Твоята воля.
Както на небето, тъй и на земята.
Насъщния ни хляб дай ни днес,
и прости нам дълговете ни,
както и ние прощаваме на нашите длъжници.
И не въведи нас в...
И не въведи нас в изкушение.
Но... - Но избави ни от лукавия.
Амин.
Ей!
Трудиш ли се? - Проблем ли ти е?
Ти си глупак. - А ти ми приличаш на наркоманче.
Знам, че си калабриец. Говореше на сън.
Аз съм калабриец, само когато спя.
Срамуваш ли се от това?
Слим беше от Таурианова, близо до Плати.
Ние се отнасяхме към различни биологични видове.
Той бе осъден за грабеж и нападение в бар в Ламбрат.
Беше силен. Много силен,
но добро момче. Веднага се сдушихме,
а когато двама южняци се сдушат
за всички останали добрите времена свършват.
По-добре е от Сан Пелегрино, а?
Стига! - Ще искаш ли прошка?
Моля те, прости ми!
Да вървим.
Всички на място! - Стойте спокойно и ще живеете!
Сложи парите в чантата.
Приготви шибаните пари! Парите да са готови.
Сложи ги в торбата. Всичко, което е там!
Лягай долу и не мърдай!
Няма да нараним никого, спокойно! - Изпразни всичко!
Размърдай се! - Слагай парите!
Какво правиш? Хайде, да вървим.
Да вървим. Внимавай.
Хайде, да вървим!
Закъсняваме за църква, момчета!
Господа, Берта и Олга,
направо от Източна Германия и Полша.
И накрая специалитетът на заведението,
направо от мъгливия Лондон... Джейн.
Какво й е специалното?
Ти си мръсна, малка курвичка, нали?
Боже, виж го тоя!
Колко е часът? - Трябва да е към 6:00, искаш ли кафе?
Не, не искам. - Ще дойдеш ли с нас?
Чух, че се организира нещо голямо.
Какво? - Не знам.
Нещо хитро.
Само ги погледни.
Ако имаш куп пари защо трябва да го демонстрираш така.
Защо трябва да носиш десет пръстена,
гривни, диамантени колиета, това е пошло.
Само арабите носят злато, за да си показват богатството,
но ти не сте арабин. Това е пошло
и привличаш внимание към себе си. - А ти себе си виждал ли си?
Какво имаш предвид? - Виж си дрехите и по-добре си мълчи.
Какви са тези намеци?
Господа, как я карате?
Кой си ти, по дяволите?
Извинете, не искам да се натрапвам,
но доколкото вие сте най-добрите тук...
не, в цялото Милано...
исках да кажа, че ако някога имате нужда от помощ
за каквото и да е...
аз съм на ваше разположение.
Аз те познавам.
Да, ти си син на онзи крадец Панталеоне Русо.
И май току-що си излязъл от Бекария.
Бекария? - Да, "училището" в Бекария.
Там научих как е уреден светът.
Седни.
Да, тъкмо се канех.
Да видим колко си добър.
Знаеш ли бижутерския магазин в Меде? - Знам го.
Моята философия винаги е била: "Не прави нищо просто ей така",
а тук нямах какво да губя.
Не можех дори да мечтая да отида в Меде Ломелина,
камо ли за грабеж там. Трябваше да се подготвим.
В магазина се влизаше само ако позвъниш,
а до него имаше участък на карабинерите.
Маршрутът за бягство беше през лабиринта на тесните улички.
Лесно беше да се направи грешка.
Как да влезем там? Не можехме с насочени пистолети.
Скоро разбрахме как.
Аз ще говоря. Разчитайте на мен.
Ей, изплюй дъвката. - А?
Изплюй дъвката.
Мамка му!
Не се смей и свали циганския пръстен. - Защо ни е тази униформа?
Кой щеше да ме вземе на тази работа с тази фигура?
Трябваше да съм с офицер, а сега съм като куре.
Да повторим, аз съм инспектор Русо, а вие сте мои подчинени.
Схванахте ли го? - Покажи си значката.
Ето ми значката. Харесва ли ти?
Стига простотии. Да тръгваме.
Карабинерите са... - Може ли да влезем? Бързаме.
Инспектор... Върви на майната си.
Знаех, че горното чекмедже до бюрото е отворено
и вътре държи 38-калибров.
И бутон за алармата.
Добро утро на всички. Синьор Анджелини?
Има някакъв проблем ли? - Не, няма, просто формалност.
Каква точно? - Мръднеш ли ще стрелям.
Не мърдай... и ти. Не мърдай.
Салваторе. Салваторе, стига толкова.
Почти го уби.
Вкарай ги вътре. - Размърдайте си задниците!
По-живо! Синьорина, и вие също.
Всичко ще бъде наред.
Добре, много добре. Вържи ги.
Къде са свинските опашки? - Къде, в чантата!
Успокой се. - Какво, по дяволите, става с теб?
Тъп ли си?
Върза ли ги? - Да.
Защо, по дяволите, звъни? - Не знам, давай.
Защо звъни? Нещо е станало.
Да вървим.
Почакай.
Завий нататък!
Сега накъде? - Надясно!
Да тръгваме! Да тръгваме!
Успяхме! Майната ви, копелета!
Да видим какво имаме.
Мамка му! Шибаняците го направиха!
Разбира се, че го направихме. - Мислех, че ще се прецакате.
Вие сте легенди!
Щом не искаш своя дял,
поне вземи нещо малко за приятелката си?
Аз нямам приятелка.
Вземи го за бъдещата си приятелка.
Всички калабрийци обожават празникът на Дева Мария от Полси,
въпреки че в Милано не се празнува така, както в Калабрия.
Хората отиваха извън града със семействата си,
колеха кози или ярета, печаха ги и ги ядяха,
и разбира се, говореха за бизнес.
Хората бяха едни и същи, като адвоката на семейството Джовани Бова,
спец по фалшиви алибита и психични диагнози.
Имаше и хора като Джузепе Какамо или Пино.
Пино. - И неговият сътрудник Антонио Арико.
И той беше известен като Пино. Никога не разбрах защо.
Те са специализирани в кражбата и продажба на пишещи машини.
Защо тук всички се казват Пино?
Какво те интересува? - Майната ти.
Мога ли да ви помогна? - Няма нужда, благодаря.
Удоволствието е мое. Не се притеснявайте.
Тежко е.
Ето.
Каква полза иначе от мъжете? Какво друго мога да направя?
Благодаря, Санто, сама ще се справя. - Познаваме ли се?
Значи не ми помогна, за да се извиниш? - Извинявай, защо?
Новата година при родителите ти преди години. Плаках.
Боже, грозното... Марианжела, извинявай.
Радвам се, че ме помниш. - Да, разбира се.
По дяволите, колко си се изменила. - Пораснах, това е всичко.
Много хубава си пораснала.
Ти също си се изменил.
Преди не се обличаше така елегантно.
Мислиш ли?
Значи времето е било от полза и за двама ни бих казал.
Чакай малко. Трябва да кажа нещо на брат си.
Какво, по дяволите, се случи? - Нищо, Санто.
Дай да видя, кой беше. - Не, не се притеснявай.
Санто, не се тревожи. - Кажи ми кой беше, по дяволите.
Спадафора. - Защо, какво му направи?
Дължах му малко пари. Загубих залог.
Не се безпокой. - Колко му дължиш?
150 000.
Не прави нищо глупаво, Санто.
Санто! - Какво, по дяволите, Санто!
Здравейте на всички. - Здравей, Санто, как върви?
Искаш ли малко вино? - Да, само капка.
Благодаря, толкова сте добри.
Защо не? Ти си добро момче.
Уважителен, държиш се прилично.
Как казваха: "Крушата не пада по-далеч от дървото".
Ако зависеше от баща му Санто щеше да гладува до смърт като него,
но вие го погледнете. Истински синьор!
Авторитет!
Да забравим за миналото.
Да празнуваме. Наздраве.
Не, наздраве за теб.
Продължете да танцувате.
Музика, музика!
Значи Марианжела вече не е грозна? Разцъфнала ли е?
Тя е красива, цвете. Като Мадона.
Внимавай да не те върже да се ожениш. - Аз знам какво да правя.
Ти си перфекционист. - Не се ебавай с мен.
Да поговорим ли за тая работа?
Да поговорим. - Ако се получи е милиард.
Десетимата вземаме 30%, но с бижутера
взехме парите на следващия ден, а тук минава половин година.
Братовчеда на един, който познавал друг бил казал на направим така.
Боже, ще вземем 20 милиона, а ти още продължаваш да спориш.
Знаеш ли какво? - Какво?
Предпочитам грабежите. По-изгодни са.
За това няма спор.
Баща ми ще ти даде да се разбереш!
За какво, по дяволите, говориш?
Видя ли какво имам предвид? - Да, разбирам.
Тези неща ми омръзнаха. - Забелязах.
Началото на бизнеса с отвличанията в Милано
приличаше на кацането на човек на Луната.
Отвлеченият на 14 януари индустриалец е освободен...
В Борнаго на няколко километра от Касано д'Адда.
Парите, поискани като откуп...
Бил е оставен с белезници...
Един английски брокер застраховаше срещу отвличане.
Максимално за два милиарда с изплащане в чужбина.
Дори имаше списък с похитители,
който показваше кои са най-добрите.
Най-лоши от всички бяха калабрийците.
"Ce va sans dire".
Предаването на откупа е най-нервната част.
Ченгетата вечно пречеха,
но аз винаги съм имал своя стратегия.
ИДИ ДО СТАТУЯТА НА ИСУС
Да?
Той е тук, но с ченгета на опашката.
Игнорирай ги. Следвай го.
По това време организирах търсене на съкровища в цяло Милано.
Човекът всеки път следва инструкциите.
Спира, излиза, чете, влиза в колата, тръгва,
а ченгетата нямат представа за нищо.
Това може да те подлуди, но е ефективно.
ХВЪРЛИ ПАКЕТА
Сложи плочата.
Махай се!
Какво става? - По-добре си върви.
Защо? - Брат ми.
Добре. На кого му пука?
Да забравим за тая работа. - Страх ли те е?
Мога да го направя и без теб.
Не, омръзна ми да чакам на студа.
Върви си тогава. Аз оставам.
Ако не излезе ще си тръгна. - Върви, върви.
Ще си тръгна.
Е, ще си ходиш ли или не?
Ще си тръгна след минута.
Ето го.
Аз така виждам нещата. Ти ме познаваш, Спадафора.
Ако имаш проблеми с брат ми ела да ги решим заедно.
Защо трябваше да го биеш?
Но нямаше смисъл да държа тази реч.
Какво щях да му кажа? Нямаше смисъл, нямаше логика.
Да му кажа да се извини и тогава да му дам парите, така ли?
Не. Абсолютно не.
Напред!
Какво, по дяволите, правиш? Напред, а не назад.
Приближи се.
Удари го.
Какво, по дяволите? - Ти защо си бил брат ми, а?
Това беше първото ми чудо, както казваме в Калабрия.
Ние калабрийците не сме като сицилианците,
които дълго се съвещават, преди да убият някого.
Ние действаме без излишни приказки.
Никой не ме подозираше за Спадафора.
Никой не ми задаваше въпроси. Всички имаха гузна съвест.
Здравей.
Не можех да направя нищо.
Бях длъжен да се оженя за нея.
Отсега нататък ще си под домашен арест.
Стига. - Санто.
Ти и в църквата ли мляскаш тази дъвка?
Типична булка, кара ни да чакаме.
Какъв става с Панталеоне? - Гори му под задника.
Това е защото яде много люто. - Майната ти.
Санто, тя дойде.
Е, всичко ли е наред?
Всичко стана заради диаманта, който ми подари Спадафора.
Един от откраднатите в Меде.
Копелето златар, което помолих да сложа камъка,
свил оригинала и го заменил с фалшив.
Невъзможно бе да се различи. Крадецът окраде крадеца.
Когато ченгетата го хванали с откраднатия диамант
златарят потъна и повлече и нас.
Загазихме отвсякъде.
Дон Фортунато, направете нещо.
Санто и Марианжела Асунта,
в името на Богородица и пред лицето на свидетелите...
Санто, вземаш ли Марианжела за законна съпруга?
Марианжела, ти... - Да!
В името на Бога ви обявявам за съпруг и съпруга.
В името на Отца, Сина и Светия Дух.
На коя ръка? - Каква красива двойка.
Чао, чао. Ще се видим по-късно.
Честито!
Ето, сега си уважавана жена.
Застанете по-близо!
Пуснете булката.
Честито!
Какво е това? - Клиентите ми са уважавани хора.
Санто, не се тревожи. Ще уредя нещата.
А ти?
Ето го и него.
В началото мечтаех да вляза в средната класа.
Исках семейство, къща, бизнес.
Исках да се оженя и да си плащам сметките като всички,
но докато бях в затвора Сан Виторе
на жена ми се наложи сама да плаща сметките.
Марианжела се върна при родителите си.
Работеше надомно, за да храни себе си и малкото.
Шиеше дрешки за кукли. За 1000 лири на парче.
Аз не бях официално в клана, заради грешката на баща ми
и затова никой не се грижеше за жена ми, докато ме нямаше.
Не можехме да продължим така
и аз вдигнах мизата.
Какъв е този товар лайна.
Контрабандата на автомобили е по-добра от гангстерския бизнес.
На 118 000 километра е. Намали ги!
Гаетани бяха създали ефективна система.
Печелеха много без голям риск и чисто...
Е, почти. - Виж, там има дупка.
За драскотините по боята минус 2000.
Абракадабра.
Едно, две...
и три.
Извинете, 15 милиона. - Какво имаш предвид?
Говорихме за 15 милиона. - Казахме 7,5.
Да, по 7,5 за всяка. - Стой мирно.
Аз чуках сестра ти четири години и половина.
Какво, по дяволите, значи това?
Не закачай сестра ми. - Не се прави на самурай.
Второто нещо бяха недвижимите имоти.
Тук конгресен център, там сграда с 28 апартамента
и докато да се огледаш покрихме предградията с бетон.
Да държиш подизпълнителите бе лесно и безопасно.
Почти всички знаеха, че ако са с нас ще изкарват пари.
Но имаше някои, които не го разбираха.
И тогава се случиха чудесата.
Честно казвам, че не съм убивал никого, който не си го е заслужавал.
Само мафиози, които знаеха какво рискуват.
След Спадафора имаше още много.
Това беше част от работата.
Щатовете бяха раздути и аз правех съкращения на персонала.
Не се гордея с това, но понякога е необходимо.
Това е законът на капитализма.
"Ce va sans dire".
Съпругата ми нямаше представа от нищо.
Не я посвещавах в това.
Елате да ви покажа първата стая.
Имаме открито светло пространство със страхотна гледка към Милано.
Стаята е светла през целия ден от юг, изток и запад.
Харесва ли ти? - Да, красиво е.
Вече не можех да си намеря честна работа.
Какви перспективи имах? Да печеля по 1,5 милиона на месец?
Как можех да живея с тях? - Най-доброто оставих за накрая.
Да завършим с гръм.
Вървете, ние ще ви последваме.
Харесва ли ти? - Да.
Не изглеждаш убедена. - Защо, харесва ми.
Ако не си сигурна няма да го вземем.
Не, нека да го вземем. - Купуваме ли го?
Да. - Внимавайте за стъпалото.
Синьора, синьоре, само погледнете.
Това не е ли най-прекрасната тераса?
Колко е красиво, Санто. Ние сме близо до Мадонина.
Харесва ли ти? - Би било невероятно да живея тук.
Разбира се, скъпа. Това е символ на състояние.
Кой отговаря тук?
Е... хващай! - Как я караш?
Добре. - Всичко наред ли е?
Бебчето ми добре ли ще е тук? - Засега имам само гараж,
но когато забогатея ще си купя автосалон.
Разбира се!
Не!
По дяволите, шибана глупачка! Не ме видя, така ли?
Виж щетите! Какво направи?
Виж повредите! Погледни фарчето!
Виж това! Хайде!
Вие бяхте пред мен и... - Не, скъпа, ти си виновна.
Аз не успях... - Нещо не е наред ли?
Страхотно, намери се и рицар на бял кон.
Какво каза? - Виж, красавец, да се разберем.
Тази играчка се нарича Порше, а приятелка ти го помете, виж тук.
И какво? - Как "и какво"?
Може да се разберем. - Спокойно, аз ще се погрижа.
Хайде, извини се. - Не мисля така, за какво?
Няма ли да се извиниш? - Чети по устните ми... не!
Благодаря. - Кой, по дяволите, мислиш, че си?
Ще се извиниш ли?
Престани! - Кажи извинявай.
Извинете. - На колене.
Кажи й колко съжаляваш. - Извинявай!
Браво, браво. А сега изчезвай, шибаняк!
Схвана ли?
Шибан педал. Махай се оттук.
Давай, махай се. Изчезвай, браво.
Майната ти.
Какви хора, а! Добре ли сте?
Да, той само ме руга. Тези неща се случват.
Благодаря за помощта, но нямаше нужда. Приятен ден.
Извинете, срещали ли сме се? - Не помня такова нещо.
Може би в Брера?
В Брера? Да, в Брера, някъде...
Ходите ли на мероприятията в Академията?
Да, разбира се. Да, на някои.
Например?
Например на...
В момента ми се губят нещо.
Не мога да помня имена.
Е, отново благодаря. Чао.
Но виждам, че вие сте художник.
Защо решихте така? - Ами...
по френските маниери, по походката...
Френски маниери?
Добре.
Не... просто купих едно жилище в центъра на Милано
и трябва да го обзаведа. Лофт, открито пространство
и може би бихте могла да ми помогнете.
Всъщност рисувам стенописи и оптични илюзии.
Точно стенописи ми трябват. Стените са толкова бели.
Ако ми дадете номера си...
Ето визитката ми.
Самата аз съм много заета, но може да ви препоръчам на някого.
Анабел?
Анабел.
Тази жена не е от твоята категория.
Само гледай.
Внимавай за бебчето ми. - Не се безпокой.
Помислих си: "Париж е мъртъв.
Пълно е с помпозни академици".
Беше ми ужасно скучно
и един ден си събрах багажа, и заминах.
Обичам Милано.
Въздухът е пълен с революция,
експерименти,
смесване на всичко.
Майка ми не го прие много добре. Тя искаше да остана във Франция.
Притеснява се от отвличанията и престрелките.
Замислям се... - Нали говорим за Милано?
Но тези времена приключиха. Милано се промени.
Вече не се виждат престъпници или терористи.
Не, обстановката не е същата,
както някога...
и политическата ситуация...
Синьори, извинете. Готови ли сте да поръчате?
Да, за мен пушена пъстърва с виолетова полента.
Само да е без хвойна, алергична съм. - За вас?
Същото. - Искате ли вино?
Подходящо ще е хубаво, тъмно вино от Ланге.
"Ce va sans dire". - Точно така.
Какво вино да донеса?
Това, което поиска дамата.
Извинете, бихте ли повторили... - Това, което поиска дамата.
Бароло Рисерва. - Перфектно, имаме '72-ра в избата.
Отлично, добре ли е? - Да, донесете ни го, благодаря.
Веднага ще го донеса. - Благодаря.
Той не е... - Това не е име на вино.
"Ce va sans dire" е израз, нещо като "Това е очевидно".
Знам, просто се шегувах,
а той не разбра шегата.
Къде сте учил...
да стане бизнесмен?
В университета в Бучинаско.
Университетът в Бучинаско не съществува.
Съществува и струва повече от твоя.
Добър отговор. Много си симпатичен за бизнесмен.
А ти си много интелигентна.
Веднага се вижда, че си учила.
Когато говориш... сякаш четеш от речник.
Ще прескоча до тоалетната.
Голяма работа...
Какво казахте, моля?
Никога досега не съм излизала с някой като теб.
Какъв, бизнесмен ли?
Някой толкова неуравновесен. - Това сериозно ли е?
За такива неща хората ходят при терапевт.
Грешиш. Аз съм много уравновесен.
Не забравяй да си я сложиш, когато си тръгнеш за вкъщи.
Ти ме разбра неправилно.
Това е твой проблем, а не мой.
Къде да те закарам?
В жилището ти.
Покажи ми жилището, което трябва да рисувам.
Разбира се. В жилището ми.
Ти ще рисуваш жилището, бях забравил.
Лично аз никога не съм се смятал за член на семейство Гаетани.
Не исках да работя за някого. Имах предприемачески дух в кръвта си,
както всички велики хора, които са започвали от нулата.
Вече бях ветеран и исках да се занимавам със свой бизнес,
а не да се влача след тези дебили.
Виждаш ли колко място има?
Ще ни трябва, след като бизнесът излети.
Благодарение на сицилианците от Трецано сул Навильо
се запознах с Микеле Вентура.
Не се притеснявай, аз ще го направя.
Разкажи ми какъв е планът.
Хероин е бъдещето, Санто. Довери се на този идиот
и ще печелиш по 100 милиона на месец със затворени очи.
Ще внасяме суров продукт и ще го очистваме тук.
Ще станем монополисти и стоката ни ще е навсякъде.
Част от печалбата ще вложим в акции,
а останалото в швейцарски банки.
Нима звучи глупаво? - Не.
В живота се нужни делови дух и прагматизъм, Санто, разбираш ли?
"Ce va sans dire".
Извинявай, колко?
100 милиона на месец ли?
100 милиона на месец.
Не е зле.
Карло Алберто, побързай или няма да ни пуснат в детската градина.
Искаш ли кафе? - Да, моля.
Къде беше снощи? - Снощи ли?
Прибра се вкъщи в два сутринта.
Скъпа, вече ти казах, че трябва да даваме пример на детето.
Той попива всичко, което чуе.
Мислех си...
искам да запиша Карло Алберто при салезианците.
Добре, разбери всичко и ще го запишем.
Вече разбрах. - И?
Оттук е далеч и ще отнема много време за път.
Ясно, пак за апартамента в града. Разбира се, много е хубав,
но сме по-добре в Бучинаско. Има трева, децата могат да играят.
Да живееш до катедралата е лудница.
Трафик, смог, замърсяване, да не говорим за джебчиите.
Не искам децата ни да живеят в това.
Може да си прав. - Разбира се, че съм.
Какво има? - Нищо, защо?
Не знам, изглеждаш мрачна. Нещо не си весела.
Няма от какво да се срамуваме, нещата се промениха.
Може би трябва да отидеш на терапевт. - Нямам проблеми.
Не казвам, че имаш проблеми. Не ме разбирай погрешно.
Просто изглеждаш малко... - Как?
Неуравновесена.
Ей, татко отива на работа.
Не ядосвай мама. Бъди добро момче.
Чао. - Чао, чао.
Ще ти запиша среща.
Санто.
Не се забъркваш в наркотиците, нали?
Бъди добро момиче, скъпа.
Полудя ли?
Дори Гаетани не знаеха за Анабел.
И винаги съм го отричал за всеки случай.
Прекрасно.
Направи снимка отблизо. - По-късно.
Мафията навсякъде е еднаква.
Бушета се смяташе за ненадежден, защото имаше любовница,
но аз никога не съм вярвал в кодекса на честта.
Ако на такива тузове като Гаетани
някой от слугите влезе за дълго в затвора
може да сте сигурни, че под предлог за помощ,
рано или късно, ще напъплят жена му.
С какво се занимавате?
Напишете "бизнесмен".
В коя област по-точно?
В строителството. "Русо Лимитед".
Работим по търговски и жилищни проекти.
Видяхте ли новите блокове в Сеграте? Ние ги построихме.
Ако се нуждаете... от някаква строителна работа, обадете ми се.
Ще ви дадем добра цена. "Ce va sans dire".
Благодаря.
Красавица.
Дойде време за разширяване на мрежата.
Калабрийците се готвеха да наводнят Милано с хероин.
Аз имах идея. Сомелиери за наркотици.
Големите компании тестват продуктите си.
Ние да не сме по-лоши?
Наркоман пробва стоката и засича колко трае удара,
и така разбираме качеството и определяме цената.
Ако искаш да си на пазара, клиентите трябва да харесват продукта ти.
Е, как е? Добре ли е, а?
Разредете го на четири. - Разредете го на четири.
Ти защо повтаряш след мен? - Я се разкарай!
Е, как е? Какво?
Не става ли? По дяволите!
Разредете го на две. Майната ти!
Разредете го на две. - Той си го изкарва на братовчед ми.
Тоя братовчед ли ти е?
Ей!
Ей, как е?
Мамка му, умря. - Изгубихме ли го?
Как е? Добро ли е?
Разредете го на осем.
Отлично. - Едно към осем!
Осем. Едно към осем.
Силата калабрийците бе в това, че не използвахме продукта си.
Ако започнеш ще станеш "тежест".
Кодовата дума е... "Емпатия".
Емпатията е нещо като симпатия.
Ние се подчиняваме на емпатичните движения.
Фантастични, ентусиазирани,
чудото и гордостта на инфантилния ексхибиционизъм.
Трябва да сме опортюнисти
и специалисти в енциклопедичната циклопия,
която ни кара да наблюдаваме с едно око сред гласовете на стилизацията,
класифицирани по енциклопедии.
Всички трябва да се борим за правото
на експатриране в четвъртото извънземно измерение,
защитено от "емпатичната" заплаха
на планетата на "Емпатрия".
Планетата на емфазиса
превърнал се в изкуство.
Браво! Беше страхотно, наистина беше...
Благодаря. - Джампи, това е Санто.
Приятно ми е. - На мен също.
Но къде е изкуството? - Той е произведение на изкуството.
Актьор ли си, мим, художник? - Не.
Аз съм концепция.
Какво, какво продаваш? Не схващам.
Вдъхновение. А вдъхновението е абстрактно.
Бъзикаш ли ме?
Престани. - Продава вдъхновение.
Санто е бизнесмен, той не знае какво е изкуство.
Не, знам какво е изкуство,
но не разбрах концепцията за вдъхновението...
Извинете ни. - Говоря с него.
Искам да го попитам как работи вдъхновението.
Решил си да ми съсипеш вечерта ли?
Защо си тук? Нямаш какво да правиш ли?
Ти забрави ли, че това е и моята къща?
Мислех, че сме се договорили. Разбрахме се за отворена връзка.
Това не е... - В теб проговори калабриеца ли?
Калабриеца... в мен ли?
Дори се съгласих да те деля с жена ти.
"ХУДОЖНИЧКАТА И БИЗНЕСМЕНЪТ"
Синьора Русо, влезте.
Готова ли сте? - Мисля, че да.
Може да започнете.
Извинете, но днес съм малко уморена.
Значи вече имате две деца?
Оженили сте се много млада. - Какво друго можех да направя?
Не сте ли мислила да работите, за да станете независима?
Когато гледам децата си чувствам живота си пълен.
Това ме устройва. - А когато гледате съпруга си?
Когато гледам съпруга си мисля за много неща.
Гадая какво става в главата му.
Съпругът ми винаги има нещо в главата си.
Проекти, идеи, амбиции. Какво го интересувам аз?
Той предпочита да плати на други, за да ме изслушват.
След толкова години брак вече не знам какво мисли.
Дори не знам дали въобще съм му била нужна,
но той се ожени за мен и децата са му много скъпи.
Не го обвинявам ако не ме обича.
Той и себе си не обича особено.
Иска да бъде друг човек, иска различен живот...
без мен.
Мислите ли, че ви изневерява? - Как смеете?
Съпругът ми е уважаван човек. Как можахте да си го помислите?
Как се случи това?
Намерили го на улицата.
Бил в безсъзнание.
Стоката била в него.
Слим винаги е бил бомба със закъснител.
Той е напълно извън контрол. - Стана тежест за всички.
Не си ли забелязал, че приятелят ти е наркоман?
Не, не съм забелязал.
Ние ще се разберем с него. - Имаме и друг проблем.
Обадете се на Бова.
Работата е там, че проблемът е в Бова.
Бова е проблемът.
Възникна проблем при преговорите.
Слим е замесен до ушите.
Между мафията и държавата стоят адвокатите.
Кариеристи и мошеници мислещи само за себе си.
Хора, способни да натопят някого
в замяна на освобождаване на клиента им.
Точно това се опитваше да направи Бова.
Да натопи Слим, за да освободи друг затворник.
Колко ти платиха момчетата от Трецано?
За какво говориш? - Слушай...
Ние си затваряхме очите за твоите игри на престиж.
Не ни пука, че помагаш на съдия Масари да изпълни плана си.
Това си е твоя работа.
Ти си умен, той е глупак,
но случайно да не мислиш, че и ние сме глупаци?
Санто, направих всичко възможно за Салваторе.
Възражение... глупости. Ето какво ще направим.
Говори с хората си в полицията и изкарай моя приятел.
Даваме ти още един шанс да си свършиш работата.
Как казват? "Клиентът винаги е прав."
Не мога да го направя.
Не мога да го извадя.
Санто, ако не изкарам техния човек сицилианците няма да ми простят.
Ти си избери сам. Струва ми се разумно.
Винаги съм казвал на всички, че си добър в занаята си.
И ти си добър...
но никой не е незаменим.
Не го забравяй.
Господи, благослови тази къща.
Къде е Санто? - Няма го.
Той трябва да се изповяда преди благословията.
Имате ли проблеми?
Съпругът ми нарушава обетите, дадени пред Бог.
Не прави неговата грешка. Не губи вяра в брака.
Вие не знаете на какво е способен. - Не искам и да знам.
Ако Санто продължи да греши ти трябва да се молиш.
Да се молиш за спасението на душата му и душите на децата ви.
Моли се. Мадоната ни слуша.
Ще идваш ли по-често в църквата?
Ще идвам. - Добре.
Благославям те в името на Отца, Сина,
и Светия Дух. - Амин.
Ела да пийнем. Вече си си вкъщи.
Как я караш, Слим? - Добре, а ти?
Сега, когато се върна трябва да поговорим.
Решихме, че Бова трябва да умре.
Това копеле искаше да те остави в затвора,
за да освободи един шибан сицилианец.
Трябва да го очистим. - Голямо лайно е.
Ти трябва да го убиеш.
Сигурни ли сте?
Всички сме съгласни.
А кой тогава ще се грижи за нашите проблеми със закона?
Когато един папа умре на мястото му застава друг.
Не съм сигурен, че ще успея да го направя.
Направи го за мен.
Наздраве. - Наздраве.
Мамицата ви.
В къщата ми ли сте влезли, шибани копелета?
На кого се обаждаш? - Децата добре ли са?
Току-що ги сложих в леглото. На кого звъниш?
Знам на кого. - Санто...
Не виждаш ли, че са ни ограбили? - Санто...
Санто, погледни ме. Всичко е наред.
Вече нищо не ми е нужно.
Какво си направила с косата си? - Нищо.
Вече не ми трябва.
Ти ли раздаде всичко? - Да.
Направих го за теб, за твоето спасение.
Твоите грехове сега са мои грехове.
Няма нужда да се боиш повече.
Наистина не си наред, скъпа.
Трябва ти екзорсист, а не терапевт.
Ти не разбираш. Мадоната ще те пожали,
въпреки, че ти никого не жалиш, дори хората, които те обичат.
Слушай, знаеш ли какво ще направиш сега?
Ще им се обадиш и ще им кажеш да върнат всичко.
Чу ли, всичко! Всяка обица,
кожените ти палта, всяко шибано нещо!
Разбираш ли, всичко е мое! Купено е с моите пари!
На кого се обади? На кого, по дяволите, се обади?
На ония задници от енория Бучинаско ли?
Или на корсиканците? Обади им се да върнат всичко!
Мамицата му!
Повярвай ми, Санто, това е единственият изход.
Какво, по дяволите, плещиш?
Какво става с теб?
Ти едва не го уби.
Ожени се за мен.
Аз знам кой си всъщност.
И знам, сигурна съм...
че мога да те направя щастлив.
Слушай, Карло Алберто...
Татко винаги ще е до теб, разбираш ли?
Разбираш ли?
Но отсега нататък ти ще си мъжът в къщата.
Добре.
Добре, сега на въпроса.
Трябва да предадеш нещо на майка си,
но ще го повториш дума по дума. Важно е.
Ако е важно защо ти не й го кажеш?
Не, ти трябва да й го кажеш, защото тя ще се разстрои.
Разбираш ли? Добре.
И така... така...
Може би не веднага, но скоро
дори мама ще разбере, че това е най-доброто решение за всички
и дори ако вече не живеем заедно,
никога няма да имаме нужда от нищо.
Вие знаете коя съм аз, нали?
Мога ли да вляза?
Влезте.
Предполагах, че това ще се случи рано или късно.
Той говорил ли е с вас за мен?
Да, няколко пъти.
Синьорина Бермонт... - Анабел.
Анабел. Вие молите ли се?
Аз ли? Не, разбира се, че не.
Не ви съдя. Не е моя работа.
Мога ли да седна?
Да.
Вие мислите, че го познавате, но грешите.
Ако той не е намерил смелост да ви го каже аз трябва да го направя.
За доброто на Санто и за спасението на душата му.
Неговите грехове станаха мои грехове.
Поех греховете му върху себе си, защото го обичах,
но отсега нататък ще трябва да го правите вие.
Ако го обичате бъдете готова за това.
Не ви разбирам.
Нашият Санто е крадец.
Той е убиец.
Той грабеше, убиваше, отвличаше.
Той и приятелите му от Корсика и Бучинаско.
Преди няколко години и вие можеше да се окажете в багажника му.
Сега разбирате ли защо трябва да се молите за него?
Обещайте ми, че ще се молите.
Анабел?
Това е благотворителна вечеря.
Вземете си раниците. Какво очакваха?
Моята НПО набира средства, а не ги раздава, ясно?
Искаш да кажеш, че не могат да си позволят пет милиона за маса?
Санто!
Ние тръгваме.
Извинете за момент.
Разбира се.
Искате ли почивка?
Мога да продължа.
Много добре.
Защо турците и Атанасио трябваше да умрат?
Извинете, какво?
Защо всички трябваше да умрат?
Всичко започна след огромна измама.
Каква измама?
Сгънахме от турците 100 килограма хероин.
С Гаетани взехме от турците почти 100 килограма хероин
без да платим нито грош. Това бе особен вид сделка.
Главното е джентълменското споразумение,
но стават такива работи, какво да се прави?
Очаквахме наказателен рейд. Имахме работа не със селски идиоти,
но нищо не се случи. Нищо.
С времето забравихме за тях.
Не знам как успяха да ни намерят.
Те дори не знаеха истинското ми име. Представих се като "Джани".
Джани, Кемал иска да говори с теб.
Така ме наричаха до края.
Разбра ли, Джани? - Играех ролята на идиот.
Те бяха въоръжени. Какво друго можех да направя?
Това, което се случи след това, беше логично следствие.
Какво става? Нервен ли си?
Какво ли? Студено ми е.
Нещо не си много весел.
Спокойно, това е последният път.
Те идват.
Джани...
Изчезни.
Махай се. Бегом!
Онзи идиот Нури беше арестуван в Бреша, където продаваше сняг.
Той им разказал всичко и ме издал.
Чух, че проговорил почти веднага.
Марио помоли да ти предам нещо. Не било нещо много важно.
Не бива да се занимаваш с това.
Марио каза, че опитал да говори с Гаетани,
но те настояват да си търпелив. - Какво, по дяволите, искат?
Аз не съм им подизпълнител,
за да ми плащат само когато работя.
Аз съм част от организацията, но само когато им е изгодно.
Казват, че вече нямат доходи.
Да, бе.
А децата? - Те са добре.
Имам добри новини.
Говорих с адвокат Тропе. - Още една добра новина.
Той ти е уредил преместване в друго заведение.
Ще ме преместят ли? - Да.
Къде? - В Бергамо.
Казва, че условията там са по-добри.
Извинете, тук може ли да се пуши?
Аз знаех какво ме чака в Бергамо или по-скоро кой.
Цяла колония от хора от Плати.
Всички роднини на Гаетани, приятели и слуги.
Хора, които лежат от години и ще лежат още години.
Хора, които не могат да откажат услугата на местния бос.
Беше очевидно. Искаха да ме убият.
Какво не е наред?
Не си ли доволен?
Нали точно това искаше?
Каквото и да се случи...
искам да знаеш, че те обичам,
въпреки, че не ти го казвах често
и бях лош съпруг.
Обичам те.
Разбираш ли?
- Не се самонавивай.
До другата седмица.
Може дори да доведа децата.
Марианжела...
Моля те, кажи ми.
Обичаш ли ме? - "Ce va sans dire".
Какво стана?
Нищо сериозно. Скоро всичко ще е наред.
Няма от какво да се страхуваш.
Покай се, Санто.
Покай се.
Покаянието няма нищо общо, Русо.
Поне имай мъжеството да го признаеш ясно.
Ти ми се обади не защото си разбрал, че грешиш.
Планирал си го внимателно, за да спасиш собствената си кожа.
Разходи и ползи, печалби и загуби, както обикновено.
Това е твоята логика, Русо, и тя е по-безмилостна от теб самия.
"Ce va sans dire".
И така, прокуроре... имаме ли сделка или не?
"Ce va sans dire".
Полиция!
166 АРЕСТА
14 ЖИВОТНИ ПРИСЪДИ
100 ПРИСЪДИ ОТ 20 ДО 30 ГОДИНИ
НИТО ЕДИН ОПРАВДАН
ОТКРАДНАТА СТОКИ ЗА 10 МИЛИАРДА ЛИРИ
Махнете се от задника ми, шибани свине!
10 ОБВИНЕНИ В ОТВЛИЧАНИЯ
22 ОБВИНЕНИ В УБИЙСТВО
63 СВЪРЗАНИ С МАФИЯТА
Спокойно.
76 ТРАФИКАНТА НА ДРОГА
Може ли да хапнем нещо. Гладен съм.
Чакайте малко.
Сега аз съм главната мишена за калабрийците.
И винаги ще бъда.
След процеса повече не видях жена си или децата си.
Добре, значи така е било съдено,
но ще живея с тази загуба докато умра.
Сега живея насред нищото,
но поне няма да се натъкна на някой от Плати.
Това би било много жалко.
Бонжур. - Бонжур.
Момче ли е или момиче? - Момиче.
А вашето? - Момче.
Не се ли вижда? - Не.
Не сте местен, нали? - Не, аз съм италианец.
Наистина ли? Откъде в Италия?
От Милано. - Ясно.
Срещнах една жена, която изобщо не ме познава.
Аз съм от Калабрия. - Не знам къде е.
Тя ме познава под фалшивото ми име.
Идеална партньорка за новия ми живот.
Прав ли съм?
Превод и субтитри Ivon