МАЛКИЯ ДЖО
Режисьор ДЖЕСИКА ХАУСНЕР
Заповядайте. - Благодаря.
Това са нашите специални сортове.
Колко интересно. - Вие...
Ще ви хареса.
Растениевъдната ни програма се увенча с успех,
въпреки изключително сложното генно инженерство.
Целта беше да създадем растение с ухание, което носи щастие.
Наистина ли? - Да.
Напоследък растениевъдството се фокусира върху устойчивостта
и повишаване трайността на растенията.
Цветята ще оцеляват седмици, докато собственикът е на почивка.
За съжаление обаче, те губят аромат и не ухаят много.
Нашият стремеж беше да създадем точно обратното.
Искахме растение, което да се полива редовно,
да се пази от студ и горещина, да обича допир и да му говорят.
Трудна задача. - Така е.
В замяна растението излъчва ухание, повишаващо щастието,
като награда за всичките тези усилия.
Освен това ароматът съдържа молекула от човешкия хормон окситоцин.
Тялото ни я използва за производството на окситоцин след вдишване на аромата.
Окситоцин? - Нарича се също "хормон на майката".
Той укрепва връзката между майката и новороденото.
Ще обичате това растение като свое дете.
Навлизаме в нова ера. Първото цвете антидепресант.
Готово е за пазара.
Представете си ползата за човечеството от тази иновация.
Растенията ще пораснат ли за панаира на цветята?
Не остана много време.
Като страничен ефект те имат излишък на цитокинин - хормонът на растежа.
Да, ще бъдат готови навреме.
Това, от което се нуждае растението, е любов.
Здравей, Джо.
Всичко наред ли е? - Да.
Сигурен съм, че майка ти скоро ще приключи.
Да.
Както и да е.
Имаш готини маратонки.
В часа по география тя си отвори чантата и...
Каза, че видяла вътре умрял плъх. - Какво?
Каза също, че не знае кой го е сложил там.
Мисля, че той те харесва.
Кой? - Крис.
Моля? Защо мислиш така?
Личи си.
Не съм забелязала.
Защото гледаш само цветята си.
Умен е. Помага ти в работата.
Имате еднакви интереси. Подхожда ти.
Повече от татко.
Баща ти иска да прекараш уикенда с него. Казах му, че ще те питам.
Налага ли се? - Иска да се виждате по-често.
Той е толкова...
Различен. - От кого?
От теб! И от мен.
Тъкмо ще видиш нещо различно.
Повярвай ми, за теб ще е добре да прекараш време с баща си.
За да имаш повече време за работа? - Какво?
Не. По дяволите.
О, не!
Спри да ми се смееш, Джо.
Изглежда няма за какво да се тревожа. - Добре.
Новата ни развъдна програма може да е много успешна.
Нека не предизвиквам съдбата.
Все пак изглежда много обещаващо.
Ще видим. - Поздравления.
Винаги може нещо да се обърка.
Това притеснява ли те?
Не. Работата ми е да се справям с непредсказуемото.
Обикновено съм много добра в това.
Разбира се, може да се появи грешка, която не мога да предвидя.
Не мога да контролирам всичко. Нали?
Трябва да се грижа за Джо и... - Разбира се.
Това трябва да е голямо бреме.
Не бих го нарекла бреме. Обичам сина си и времето с него.
Естествено.
Но понякога просто нямам време за него и това ме тревожи.
Кое точно те тревожи?
Понякога ме обзема страх, че нещо може да му се случи.
И аз няма да съм там.
Моят красавец.
Моят Бело. Стой тук.
Здравей. - Добро утро.
Справят се отлично.
Много по-силни са, отколкото предишните.
По-добре им дай стимулант. Не искам да изгубя и тези.
Ще видиш. Тези ще са жизнеспособни.
Всички знаем колко е трудно да успееш с нов сорт.
А синьото е просто перфектно.
Ако тези растения оцелеят,
може да започнем производство по-рано от очакваното.
Алис, имаш ли минутка?
Исках да ти кажа, че съм наистина горд
и много се вълнувам да работя с теб.
Е...
Не очаквай твърде много. - Не, аз...
Убеден съм, че растението ще има огромен успех.
Щом казваш. - Искаш ли...
Какво ще кажеш за питие след работа?
Не. Трябва да тръгвам.
Ще попълниш ли дневника? Провери и лампите.
Много мило от твоя страна. - Разбира се.
Тъй вярно!
Виж какво ти нося.
Това разрешено ли е? Имам предвид...
Не е нужно някой да разбира. Харесва ли ти?
Да.
Много е горещо тук. - Да. Трябва да е топло.
Това е много специален сорт.
Трябва да се грижиш добре за него.
Дръжте го на топло. Говори му.
Наистина ли? - Да, това е живо същество.
Нуждае се от внимание и обич.
Какво му е специалното?
Прави те щастлив.
Какво ще кажеш да го наречем Малкия Джо?
Здравей, Малък Джо.
Добре дошъл.
Не изглежда добре.
По дяволите. Виж това.
Няма да оцелеят.
Създадохме Малкия Джо стерилен. Той не произвежда семена.
Ако до него стигне цветен прашец, няма да го оплоди.
Създадохме го така, за да има по-силно ухание.
Тогава защо е отделил толкова прашец? - Сякаш има собствена воля.
Може би е реакция към безплодието му.
Може би, може би... Може би си направила грешка
и нещата са излязли извън контрол. Моето цвете загина.
Едва ли има общо с прашеца на Малкия Джо.
Предната ти реколта също загина бързо.
Бих искал да знам как го направихте. Досега не сме успявали
да манипулираме растение до такава степен.
Или може би гледате на наредбите с по-леко око.
Е, доста поговорихме за прилагането на нови методи.
Няма съмнение, че са изключително ефективни.
Но съм сигурен, че знаете - те още не са одобрени.
Запозната съм с полемиката относно новите вирусни носители.
Ако това намеквате.
Използвах обичайните носители.
Но защо растението е стерилно?
Защо го проектирахте така? Това не е естествено.
Възпроизвеждането дава смисъл в живота на всяко същество.
Ако оспорвате това, сте сгрешили професията.
Сякаш може да се спре размножаването на растението
и така да се гарантира оцеляването му.
Това растение ще следва целта си.
Най-важният въпрос е свързан с алергените в прашеца.
"Грийнпийс" само това чакат.
Генномодифицирано растение, пръскащо неизвестни алергени.
Ехо?
Всички ще носим маски от сега нататък.
Бело.
Искаш ли го? Искаш ли?
Дръж!
Хайде, Бело! Хайде!
Хайде, хайде.
Трябва да е заради прашеца.
По дяволите.
Хубав уикенд.
Поздрави Джо от мен.
Той не е вкъщи. С баща си е.
Тогава да пийнем по нещо тази вечер?
Не знам. - Работихме толкова много.
Малко разнообразие няма да навреди, не мислиш ли?
Добре. - Бело изчезна. Не мога да го намеря.
Не ме е оставял така.
Сигурна съм, че ще се появи. - Ами ако е затворен в оранжерията?
Ще проверя.
Чакай ме тук.
Лека нощ. - Лека нощ.
Бело!
Ела, момче!
Мамка му!
Той живее в къща насред нищото.
Истински вълк единак.
И знаеш ли какво? Иван е много алергичен към полени.
Не звучи като подходящ за теб.
Имаш нужда от някой, който разбира таланта ти.
Щом казваш. - И ще те защити, ако е нужно.
Мисля, че Джо те харесва.
Той мисли, че с теб си подхождаме.
Да, и аз харесвам Джо.
Ще донеса питиета.
Бело! Ето те.
Бело!
Скъпи... Какво има?
Бело.
Ела при мама.
Какво ти става? Бело.
Бело, скъпи...
Бело ухапа Бела. - Исках да го погаля и...
Това куче не е моят Бело. Той не би направил такова нещо.
Може би кучето е болно.
Не разбираш.
Това не е моето куче.
Какъв й е проблемът на Бела? Толкова е...
Бела има... Как да кажа...
Тя има психологически проблеми.
Какво имаш предвид?
Опита да се самоубие.
Беше в отпуск по болест почти година. Така нареченият бърнаут.
Върна се тъкмо преди да започнеш ти.
Карл я взе за свой асистент, но не й беше лесно.
Върна се на работа на по-ниска длъжност.
Тя беше един от най-добрите растениевъди тук, а сега...
След всички тези лекарства, тя не е същият човек.
Разбира се, не трябва да сме предубедени.
Аз съм последният човек, който ще я съди.
Затова ли има ограничен достъп?
Може ли да взема кърито и ориза?
Здравей, Малък Джо.
Здравей.
Съжалявам, скъпи.
Еха! Нямам търпение за тази вечер. Истина ли е, че...
И аз се радвам да те видя, приятел.
Колегите ми. Навсякъде. Да. - Как ще ме развеселиш?
Сега разбирам. Вярно ли е, че си пишеш с холивудските величия?
Вярно е. Но вече не го правя. - Получи ли отговор?
Да, писах на Боб Хоуп и получих автограф от него.
Да си поръчаме нещо за хапване?
Вече съм ял.
Няма да повярваш... - Е, не пиши до мен!
Успех тази вечер. - Благодаря ти, Стивън.
Дано спечелиш много.
Къде е Бело? - Това не беше моето куче.
Какво направи... - Приспах го.
Това не беше моето куче.
Какво имаш предвид?
Ще видиш.
Алис.
Трябва да поговорим. Моля те, важно е.
Сега ли?
Бело ми беше като дете.
Сигурна съм, че можеш да разбереш какво е усещането.
Да загубиш дете.
Какво? За какво говориш? - Можеш ли да си го представиш?
Някой, когото обичаш. Джо например.
Един ден Джо вече не е Джо.
Изглежда по същия начин, държи се като стария Джо, но...
не е Джо. Нещо го е променило.
Какво например? - Малкия Джо.
Отначало мислех, че може би алерген в прашеца на Малкия Джо
е предизвикал реакция в Бело. - И?
Ветеринарят направи кръвен тест на Бело, преди да го приспи.
Нищо.
Нямаше антитела, нямаше хистамини.
Не намери нищо необичайно. - Може би всичко е било наред.
Не мисля. Ние просто намираме само това, което търсим.
Според ветеринаря Бело е имал старческа деменция.
Звучи разумно.
Мисля, че прашецът на Малкия Джо е отключил нещо.
Може да не било алергия... а нещо друго.
Какво например? - Виж тук.
Прашецът влиза през носа към обонятелните рецептори.
После информация постъпва направо в лимбичната система.
Тази част на мозъка, която влияе на нашите чувства,
нашето поведение, нашите личности.
Там оказва въздействие и този твой окситоцин.
Каквото и да е това в прашеца, което промени Бело,
то се случи точно там.
Моля те да не обвиняваш Малкия Джо за случилото се с Бело.
Да обвинявам?
Говорим за растение, нали?
Ако някой е виновен, това си ти.
Не си ли забелязала как се промени Крис?
Не.
Имам чувството, че и той е заразен. - Заразен?
От прашеца на Малкия Джо.
Крис ще защитава Малкия Джо на всяка цена.
Разбира се. Аз също ще го защитавам, защото той е моя отговорност.
Значи си добра майка.
Но кое от децата си ще избереш?
Може ли да е права?
Разбира се, че не. Познавам си работата и знам какво правя.
Добре. Тогава няма от какво да се притесняваш.
Тя просто си е въобразила, че Малкия Джо е променил кучето й.
Да. Мисля, че е малко... неуравновесена.
Възможно е тя да проектира навън вътрешни конфликти
и вследствие на това да вижда несъществуващи промени в средата си.
Да. Трябва да е това.
Крис също не е заразен.
Така ли каза колежката ти? - Да. Той само защитава растението.
За него е много важно. - Значи ти е съюзник.
Да.
Просто...
Не съм сигурна дали се интересува от растението или от мен.
А ти? Интересуваш ли се от него?
Аз ли? Не.
В крайна сметка имам Джо.
На какво мислиш, че си играем тук?
Извинете, не разбирам какво...
Защо сте насадили още от тези растения,
преди да се анализират тестовете за алергии?
Не знаех.
Скъпа колежке, може би още не си разбрала как работим тук.
За нас безопасността е по-важна от успеха.
Сигурна съм, че прашецът на Малкия Джо е безвреден.
И защо си толкова сигурна?
Синът ми има Малък Джо вкъщи и двамата нямаме алергични реакции.
Това е... - Нарушение на правилата.
Изкушавам се да спра работата с Малкия Джо незабавно.
Но ние се подготвяме за панаира на цветята.
Ако го пропуснем, друга лаборатория може да разработи подобна идея.
Вече чух слухове. Не мисля, че можем да рискуваме забавяне.
Много добре.
Но ви уверявам, че няма да пусна тези растения преди тестовете.
Защо не ми каза, че садиш още растения?
Нямам нужда от това сега. Карл вече е срещу мен.
Довери ми се.
Знам какво правя.
Да, този аромат е прекрасен. Пристрастяващ е.
Някаква странична реакция? - Всичко е наред.
Сърбящ нос, обриви, хрема, подуване на лигавиците?
Нищо. - Добре, тогава...
Ако може да добавя нещо.
Да, разбира се. - Напоследък тя е малко отнесена.
Когато говоря с нея, тя мисли за нещо друго.
Кажи му, Ела.
Сякаш бях персонаж в пиеса или филм.
Какъв персонаж? - Не знам.
Мен. Аз играя себе си. Чувството е странно.
Колко дълго продължи това чувство? - Не знам. Цяла вечност.
Не, скъпа. Това започна...
Уханието е фантастично. Прави ме някак щастлива.
Всичко наред ли е с интервютата? - Витаех в облаците...
Да, наред е.
Реакциите са обичайни.
Нещо конкретно ли търсиш?
Не. Просто исках да разбера защо Карл ме нарочи.
Разбирам.
Рик, това ли са целите интервюта?
Не. Разбира се, че не. Повтаряха едно и също и го изрязах.
Разбирам.
Да, много добре.
Страхотно.
Е, как са нещата в училище?
Добре са.
А другите деца? Готини ли са?
Да. - Добре.
Това е много хубаво.
А момичета? Има ли някоя специална?
Виждаме се толкова рядко. Хайде. Говори.
Има ли момиче?
Не, не съвсем.
Почти.
Страхотно.
Благодаря. Искаш ли да се качиш? - Не.
Здравей.
Виж. Сам я хванах.
Мога да я сготвя във фурната. Татко ме научи как.
Добре, да го направим. Да ползваме фурната поне веднъж.
Как беше уикендът?
Джо е... Той се променя.
Не знам как да го кажа. Не е момчето, което беше.
Какво имаш предвид? - Нищо ли не си забелязала?
Джо?
Знаеш, че баща ти иска да живееш с него.
И?
Ами...
Ти искаш ли?
Ами ти?
Аз ли?
Аз искам да останеш тук с мен.
Много е вкусно, Джо.
Остава ли уговорката ни за кино този уикенд?
Съжалявам. Трябва да работя.
Няма значение.
След панаира?
Обещавам.
Здравей.
Хайде.
Готино.
Чакай.
Тук е наистина горещо.
Малките Джо го изискват.
Много са чувствителни.
Мирише секси.
Трябва да им говориш.
Знаеше ли?
И те ще отговорят?
Внимавай.
Гъделичка ме.
Надявам се да не получа сенна хрема.
Няма.
Там. Виждаш ли?
Върни го.
И аз не го забелязах в началото.
Не разбирам за какво говорите.
За растенията. Когато камерата се връща, едно от тях липсва.
Ето там.
Някой познава системата ни за видеонаблюдение.
Но какъв е смисълът да краде растение?
Камерите само наблюдават растежа.
Индустриален шпионаж, може би.
Да не се увличаме.
Тези растения не са чак толкова специални.
Вече забеляза, нали? - Моля те, спри. Не съм като теб.
Така ли?
Тогава защо стоиш тук и разговаряш с мен?
Аз... - Нямаме много време.
Мисля, че разбирам какво се случва.
Малкия Джо заразява хората, за да се възпроизведе.
Опитва се да оцелее. Така реагира към стерилитета.
Не е ли невероятно?
Това е пълна безсмислица.
Малкия Джо променя хората, които заразява.
Те започват да го защитават и разпространяват.
Интересуват се от него повече от всичко друго.
Ще ни принудят да вдишаме прашеца.
Единственият ни шанс ще е да се преструваме.
Да се преструвам за какво? - Че нищо не се случва.
Но наистина не се случва нищо.
Знам, че не си целяла това.
Но то наистина се случва.
Джо?
Ако може да добавя нещо.
Да, разбира се. - Напоследък тя е малко отнесена.
Колко дълго продължи това чувство? - Не знам. Цяла вечност.
Не, скъпа.
Започна в деня, в който направи теста с вашия полен.
Не знам защо го направихме. - За пари.
Решихме, че тя може да си купи колело.
Не че не можем да си позволим такава покупка.
Решихме, че е безобидно. - Така е.
Моля ви, не се безпокойте. - Невъзможно е.
Дъщеря ми не отговаря на името си и не ме познава като я вземам от урок.
Мамо, казах ти, че не си носех очилата.
Тихо.
Наистина не разбирам какво иска да каже мъжът ми. Добре съм.
Точно в това е проблемът.
Преди се оплакваше от мен. Нищо не беше достатъчно добре.
Но знаех, че ме обича. А сега...
Много е мила с мен, но... - Защото го заслужаваш, Хари.
Вече не познавам тази жена. Това не е жена ми.
Боже мой! Той не говори сериозно.
Може ли да се върнем към алергичните реакции?
Родители. - Но кога приключват?
В полунощ, но трябва да си легна до 11 часа.
Това е гадно. Поне трябва да отидеш.
Да, предполагам.
Пропусна. - Какво?
Беше жестоко. Наистина беше много добро.
Кой е там?
Мамо?
Не знаех, че...
Добър вечер, госпожо Удърд.
Мамо, това е Селма. Правим един проект заедно.
Чудесно. Здравей, Селма. Значи сте съученици?
Точно така. - Добре.
Искаш ли да останеш за вечеря? - Да, благодаря.
Тогава аз...
Не трябва ли да се обадиш на родителите си?
Разбира се.
Здравей, татко.
Майката на Джо иска да ти кажа, че ще остана тук за вечеря.
Вкусно е, госпожо Удърд.
Казвай ми Алис. Това е просто поръчана храна.
Не съм много по готвенето. Благодаря ти все пак.
Радвам се, че си поканил някого. Не познавам приятелите му.
Съжалявам.
Е, едно момче не е нужно да обсъжда всичко с майка си.
Предполагам, че Джо прекарва повече време с баща си.
Не, той е предимно тук с мен.
Бащата му живее извън града.
Знам. Била съм там.
Какво? - Да. Селма дойде с мен веднъж.
Беше наистина прекрасно. Обичам природата.
Това е необичайно за тийнейджър. - Защо?
Джо, искам да обсъдим нещо.
Картата ми от лабораторията. - Забавно.
Аз също исках да обсъдим нещо. - Да?
Ами...
Ти винаги си заета с работа и предполагам,
че е изморително да се грижиш и за мен.
Кой каза това? Иван ли?
Не.
Не забелязваш, но обикновено съм сам тук
и напоследък отношенията ни с татко се развиват добре.
Мислех си...
В крайна сметка искам да живея с него.
Изключено. Няма да го позволя.
Виждаш ли? Знаех, че ще кажеш това.
Така ще се отървеш от мен.
Вината е твоя.
Хайде. Тръгваме.
Чакай, моля те. Джо!
Моля те! - Пусни! Нараняваш ме.
Ще донеса лейкопласт.
Мога ли да ви помогна, госпожо Удърд? - Не, всичко е наред.
Мисля, че ми отговори.
Казах ти. Това е много специално растение.
Какво стана с мравките ти?
Не мога да се грижа за всичко тук.
Мамка му.
По дяволите, по дяволите.
Мамка му.
Ако не знаеш как да боравиш с термостата, просто попитай.
Стига глупости. Отглеждам растения тук от 20 години.
Разбира се.
Просто следващия път ще направя всичко сам.
Мисля, че тя го направи нарочно. - Стига.
Бела, съжалявам. Рик не искаше да каже това.
Ти си една от най-добрите тук. - Моля те, не се хаби.
Знам какво мислите за мен.
Напълно сте ми ясни.
Знам какво става тук.
Теориите на Бела са напълно откачени.
Не съм предубеден. Аз съм... - Последният с такъв предразсъдък.
Точно. Спри да ме гледаш, сякаш съм зомби. Тръгвам.
Извинявай. Разбира се, че си прав.
Цялата история е нелепа.
Не разбирам защо се притесняваш. Всичко върви добре.
Може би прекалено добре.
Може би растението не само прави хората щастливи,
но и заразява мозъка им.
Какво?
Ами ако направим грешка? Ако се обърка нещо с Р-вируса
по време на трансфера на гени? - Например?
Може вирусът да мутира и да стане патогенен.
Еха. Сериозно ли?
Цитокининът може да причини мутация. - Чакай малко.
Предполагаш, че този безобиден малък Р-вирус
е мутирал в патогенен вирус, който заразява мозъците на хората.
Какво би причинило това?
Малкия Джо. Ами ако Бела е права и така той преодолява стерилитета си?
Чрез заразяване мозъка на хората? - Като използва Р-вируса за целта.
Не трябваше да го правим стерилен. - Напротив.
Генетичното инженерство е безопасно, ако не се размножават сами.
Звучиш като в рекламен клип. Вярваш ли в това?
Е, има и други предимства, Например продажбата му.
Виждаш ли? - Това не е лошо.
Може би Малкия Джо не смята така. - Малкия Джо не мисли.
Слушай. Ако разправяш на хората, че може би имаме патогенен вирус
в това растение, с кариерата ни е свършено!
Значи мислиш, че е възможно?
Не. - Но може би е точно така.
Значи сега имаме супервирус, който кара всички да се интересуват
от възпроизводството на Малкия Джо. Никой не го забелязва,
защото заразените хора не са променили поведението си.
Преструват се умело. Звучи много правдоподобно. Браво!
Алис, не мислиш ли, че тези "промени", които Малкия Джо предизвиква,
може да се случват поради съвсем други причини?
Просто се притеснявам за Джо.
Вече не го познавам. Бяхме толкова близки, а сега...
Джо просто расте. Напълно нормално е да се промени.
Той иска да се премести при Иван. Какво ще правя без него?
Мога да говоря с него, ако искаш.
Трябва да тръгвам. - Добре. До скоро!
Здрасти, мамо. Не те видях.
Реших да не работя този уикенд. Може да отидем на изложба или кино.
Вече имам уговорка.
Сякаш вече не те познавам. Не споделяш с мен какво правиш.
Не трябва да обсъждам всичко с теб.
Мамо, моля те, това е нормално на моята възраст.
Бела.
Искам да те помоля за голяма услуга. Трябва да си тръгна по-рано днес.
Приятелката ми е претъпяла инцидент.
В момента е в болница и... - Какво искаш?
Ще направиш ли храната вместо мен? Моля те?
Добре. - Благодаря.
Кодът за достъп е "сирене". С-И-Р-Е-Н-Е.
Благодаря, Бела.
Чува ли ме някой?
Бела?
Как си? - Защо?
Беше доста загрижена напоследък. - О, това ли...
Приключи. Добре съм. Съжалявам, че те уплаших.
Сега осъзнавам, че всичко беше в ума ми.
Не съм сигурна дали знаеш, но бях болна.
Психичноболна.
Понякога болестта се връща и не съм на себе си.
Ако взема лекарствата си, всичко е наред.
Това е.
Но, Бело...
Не се тревожи. Малкия Джо е напълно безобиден.
Вдишах част от прашеца и съм добре.
Малкия Джо не може да навреди. - Откъде си сигурна?
Това е просто растение, което се опитва да оцелее.
Извинете, но не сте записана днес. - Знам, но е важно.
Това не е стандартна практика.
Е, аз не съм биолог. Какво мога да кажа?
Какви биха били последствията?
Не знаем.
Не знаем какво може да направи подобен вирус.
Нито пък аз.
Значи колежката ти Бела...
може да е била права все пак?
Да. Не. Тя си промени мнението, но това е защото май е заразена.
Точно като Джо. - Джо?
Звучи толкова откачено, но...
Джо вече не е Джо.
Той ме плаши.
Нека да си припомним кучето на Бела.
В последната ни сесия ти каза, че тя е спряла да го обича,
защото е смятала, че то се е променило.
Тя го приспа, нали?
Възможно ли е Бела да е събудила някакви страхове у теб?
Страхове, свързани със загубата на сина ти.
Страхът може да изкриви възприятието ни,
докато не осъзнаем от какво се страхуваме всъщност.
Или какво тайно желаем.
Желание?
Какво ще е това желание?
Пациент Алис Удърд: работохоличка, чувство за вина,
предизвикано от пренебрежението на подрастващия й син Джо.
Вероятно пациентката потиска подсъзнателното си желание
да се освободи от връзката с детето си.
Дори не виждам какъв е проблемът.
Накарай я да се почувства по-нужна. Такива са майките.
Да. - Аз също мисля, че...
Алис, ето те и теб. Чудехме се какво стана с теб.
Какво правиш тук? - Просто си говорим.
Аз, Джо и приятелката му Селма.
Може ли Крис да остане за вечеря? - Не!
Жалко.
Какво става тук? - Нищо.
Нали искаше да говоря с Джо?
Алис, защо разбираш всичко погрешно? - Крис, моля те да си тръгнеш.
Алис... Не мисля, че знаеш колко...
Аз... Мисля, че те обичам.
Крис...
Знаеш ли какво? На Джо му няма нищо.
Просто трябва да го пуснеш. - Това не е твоя работа.
Само се опитвам да помогна.
Ако някой тук се е променил, това си ти.
Не е вярно.
Джо, трябва да говоря с теб.
Наскоро се случиха няколко неща, които доста ме смутиха.
Например, че вие със Селма сте били в лабораторията.
За какво говориш? Не знам какво имаш предвид.
Не ме лъжи, Джо. Знам, че сте били там.
Проследила си ни!
Мамо... Това е наистина...
Как можа да го направиш? - Не! Разбира се, че не съм.
Искахме да подарим растение на Иван за рождения му ден.
Той е алергичен. - Знам.
Искахме и той да вдиша прашеца.
Така щеше да стане като нас.
Какво?
Вярно е.
Селма и аз сме заразени от прашеца на Малкия Джо.
Моля?
Да. Забавно е, но...
Оттогава се чувствам доста щастлив.
Всички, които сме вдишали прашеца, сега сме едно цяло.
И ще направим всичко, за да помогнем на Малкия Джо.
Това е наша работа, нали?
Разбира се...
Жалко, че сега ти се чувстваш зле, но това е защото не си като нас.
Все още. - Точно така.
Ако вдишаш прашеца, ще разбереш.
Не боли. Едва ли ще забележиш разликата.
Никой не я забелязва. Дори и ние.
Преструваме се, че сме същите като преди и се получава.
Това е нещо като рефлекс.
Кара те да се чувстваш щастлив.
Това искаш, нали?
Не! Джо, това е невъзможно. Не съм искала това.
Но виж, Алис...
Може ли да те наричам Алис? - Да.
Няма от какво да се страхуваш.
Сега мислиш, че нещо ще ти липсва, но няма да забележиш разлика.
Това е все едно да си мъртъв. Не забелязваш, че си мъртъв, нали?
Добро сравнение.
Шегуваме се. Това беше шега.
Какво? - Стига, мамо.
Не вярваш в тези глупости, нали? Това съм аз - Джо.
Твоят Джо. И съм добре. Наистина.
Селма също е добре. Нали, Селма?
Но... Откъде ви дойде тази идея?
Крис ни разказа малко за вашите проблеми с Малкия Джо.
Сериозно, мамо.
Сигурно съм се променил малко, но нямам нищо против теб.
Това няма нищо общо с теб.
Предполагам, че пораствам и искам да прекарам повече време с баща си.
Ще ми позволиш ли?
Джо?
О, Джо.
Винаги ще те обичам.
Карл, трябва да призная, че излъгах всички ви.
Много съжалявам.
Не използвах обичаен носител, а един от новите вирусни носители.
По-конкретно от непозволените. Така променихме аромата на Малкия Джо.
Разбирам.
Това, разбира се, е много тежко нарушение.
Мисля, че рано или късно ще започнем употребата на тези нови вируси.
Доста са ефективни, нали?
Да, но имам основание да вярвам, че този, които сме използвали...
Кой точно? - Р-вирусът. Мисля, че е мутирал
и сега има патогенен ефект върху човешкия мозък.
Наистина ли?
Случвало ли се е преди? - Не ни е известно.
Това не означава, че не се е случило.
Може би никой не се осмелил да си го помисли.
Виж. - Какви точно са симптомите?
Е, не се превръщат в зомбита.
Вярвам, че заразените се променят почти незабележимо.
Те всъщност се чувстват щастливи, но не може да се сравни с щастието,
което ние искахме да създадем.
Последиците могат да са пагубни.
Дали?
Няма ли да е ужасно, ако хората загубят истинските си чувства
и се преструват, че са като преди, но ги е грижа само за растението?
Стига да са щастливи.
Шегувам се. - Не можем да рискуваме.
Трябва да направим цялостно секвениране на генома.
Добре тогава.
Ще подготвя мостра, която да изпратим на "Генекс" по-късно днес.
Моят Бело беше единственото живо същество, което съм обичала истински.
Не съм вдишвала прашеца. Само се престорих.
Както винаги съм се преструвала.
Само с Бело бях себе си, а сега него го няма.
Всички вас ви няма. Просто не го знаете.
Вече не сте истинските вие.
Страхувам се, че все още съм себе си.
Ами ти? - Да, аз също.
Ела и седни. - Какво става с теб, Бела?
Нищо. Абсолютно нищо. - Моля те, седни.
Не искам. Остави ме на мира.
Боже мой...
Спокойно, Бела.
Къде е лекарството ти?
Иди на лекар. - Нямам нужда. Пусни ме.
Ние ще се справим.
Извинявай.
Аз просто...
Не се приближавайте. Стойте там!
Какво направихте? - Нищо. Опитахме да я спрем.
Не е това, което си мислиш.
Искам да кажа, че съм потресен.
Бела беше... е най-близкият ми колега.
Нейната всеотдайност и съпричастност
са абсолютно безценни за нашата работа.
Мислите ни са с нашата скъпа колежка, която сега се бори за живота си.
Веднага щом узнаем повече, ще ви информираме.
Но сега, въпреки трагичните събития, трябва да продължим.
Панаирът наближава.
Поздравления за екипа Удърд и Рик. Свършихте фантастична работа.
Тестовете потвърдиха, че Малкия Джо не предизвиква алергии
или други нежелани реакции.
Затова маските не са необходими и спираме да ги носим.
Ще бъдем готови за панаира на цветята.
Винаги ще се намери някой с леки алергични реакции.
Извинявай, Алис. Малкия Джо е безобиден.
Поемам пълна отговорност за провала на моето растение.
Следващия път ще се постарая повече. Относно пробата, която подготви...
Да? - Няма да ни трябва.
Не искаме "Генекс" да разберат за нестандартния ти подход.
Сега, когато сме толкова близо до представянето на Малкия Джо,
не искаме да го провалим, нали?
Но рискът от инфекция...
Не се обиждай, но за теорията ти няма никакви доказателства.
Просто няма симптоми.
А и кой може да докаже автентичността на чувствата?
Нещо повече - на кого му пука?
Опасявам се, че не вирус, а идеите на Бела са заразили ума ти.
Изглежда ти идва в повече.
Мога ли да ти помогна с нещо?
Не, аз... Всичко ще е наред.
Още си тук толкова късно?
Проверявам термостата.
И? - Какво?
Наред ли е температурата? - Да, всичко е наред.
Помислих си, че може да направиш нещо необмислено.
Какво те кара да мислиш така?
Малко се увличаш напоследък.
Малко е хладно тук, нали?
Алис...
Ти всъщност не искаш това.
Моля те, просто ми се довери.
Ще убедя Карл да разреши секвенцията.
Ние сме екип в крайна сметка.
Как можа?
Собствените ти деца!
Знам, но не мога да поема риска. Ако сгреша, вината ще е моя.
Не. Аз също съм част от проекта.
Крис, аз съм тази, която направи... - Аз, аз, аз. Не всичко е за теб.
Дай ми... - Не!
Дай ми ключа!
Просто...
Имам някои новини, които бих искал да споделя с теб.
Малкия Джо беше номиниран
за награда от Европейската организация за билки.
Знаете, че получихме поръчки от Националния училищен съвет.
Скоро Малкия Джо ще подобри живота на хората
в класни стаи и болнични отделения в цялата страна.
Освен това, след тази номинация, ще получим поръчки от цял свят.
Дори от ЕС.
Малкия Джо е най-големият ни успех до момента.
Беше добро решение да те вземем в екипа.
Ти си от най-добрите ни растениевъди.
Поздравления и за двамата.
Малкия Джо ще направи света малко по-щастлив.
За нас! - За отбора Удърд.
За теб. - За Малкия Джо.
Алис... За това, което се случи...
Много съжалявам.
Бях ядосан, защото ти винаги...
...но всъщност никога...
Както и да е.
Може би вече е късно и съм провалил всичко,
но искам да знаеш, че много те уважавам.
Моля те, прости ми. - Изглежда аз провалих всичко.
Ние сме екип в крайна сметка.
Виетнамска храна.
Това се казва промяна.
Радвам се, че все още мога да те изненадам.
Джо, ако още искаш да живееш с баща си, нямам против.
Наистина ли?
Може би се притеснявах прекалено. Все мисля за най-лошото.
Да, така е.
Предполагам, че е време да се науча да се справям без теб.
Какво носиш тук? Толкова е тежко... - Просто камъни.
Дърпай.
Грижи се за себе си.
Добре.
Постъпваш правилно, повярвай ми.
Ти си добра майка и още по-добър растениевъд.
Щом казваш.
Трябва да тръгвам.
Имам работа.
За момент наистина повярвах, че моето растение променя хората.
Абсурдно е да се мисли, че едно цвете може да промени любовта
между майка и дете. - Добре.
Какво те накара да размислиш? - Нямаше доказателства. Нямаше вирус.
Разбирам.
Сигурна ли си? - Да.
Направихме секвенцията. Всичко е наред.
А имаш ли представа защо изобщо повярва в това?
Сигурно съм се чувствала виновна,
че прекарвам повече време с Малкия Джо, отколкото с Джо, но...
Обичам си работата. А момчето има нужда от баща.
Може би наистина съм го искала. Несъзнателно.
Джо ще се премести при баща си? - Да.
За да имам повече време за себе си и моята работа.
Наистина няма нужда да се обвиняваш за това.
Би било грешка да отричаш коя си всъщност.
Това ли прави хората щастливи?
Прекрасно. - Обича да му се говори.
Лека нощ, Малък Джо.
Лека нощ, мамо.
Превод и субтитри The Fountain
UNACS TEAM 2020 subsunacs.net
Режисьор ДЖЕСИКА ХАУСНЕР