Превод: Тодор Чотров (The Evil King)
Харпър?!
Шегуваш ли се?
Този пич е луд.
Не разбирам, защо се правят, че всичко е наред?
Това са глупости.
Той е пълен задник.
Тя заслужава повече. Не иска преследвач.
Вече си има такъв.
Джони! Помогни ми!
Спри да звъниш.
Да?
Гаджето ти ли замери вратата ни с тиква, току-що?
Какво?
Той не би направил нещо такова.
Не, не, не. Това са глупости!
Бейли!
Ще скъсаш с нея тази нощ, ясно? - Недей!
Бейли, престани!
Всичко е наред.
Той е алкохолик, Харпър.
Казвам го, защото е алкохолик.
Само казвам, че снощи дойдох до стаята ти,
за да открадна малко бижута за хелоуинския ми костюм,
а ти беше припаднала. - Внимавай! На майка ми е.
Харпър, имаш синина на лицето.
Вижда ли се синината?
Има леко подуване, което показва контузия на орбиталната плоча.
Обаче трябва да дойдеш с нас. Забрави за драмата с гаджето.
Нямам костюм. Ще бъде странно.
Хелоуин е. Странните неща са нормални.
После той ме сграбчи и ме разкъса!
Държеше ме и разкъса дрехите ми!
Успокой се.
Аз крещях, "Помощ, Джони!".
Чудно!
Какъв алкохол сме забъркали?
Паякова водка.
Мамка му! - Наистина е от Тайланд.
Слагат церемониален паяк във всяка бутилка. Няма ли да пробваш?
Знам, че е хелоуин, но не искам. - Още ли те е страх от паяци?
Да - Мацки, кажете "Честит Хелоуин!"
Честит хелоуин!
Боже мой, Нейтън!
Нейтън. - К'во става?
Как си? - Изненадан съм, че ме намери.
Мястото е щуро. - Боже, Тай Хофман!
К'во става, кучко? - Как си?
Здравей. - Здрасти.
Искаш ли нещо? - Моля?
Ти току що говори с приятелката ми и после ми махна.
Не, съжалявам. Махах на сервитьорката да ми донесе напитка.
Заповядайте. - Благодаря.
Много съжалявам - Няма проблем. Почакай.
Познаваш ли Бейли? - Да, запознахме се в първи курс.
Да не си от нейните йога студенти?
Не. Аз съм съквартирантката и... Харпър.
О, да. Чувал съм за теб.
Така ли? И какво си чувал?
Честит Хелоуин! - Честит Хелоуин!
Стресна ли се? - Да.
Изненадан съм, че не сме се срещали преди.
Аз не излизам много. - Аз също.
Някой буквално ми напомни, че е Хелоуин, както преди 15 минути,
когато просто се измуших от леглото и грабнах късметлийския си прилеп.
Мразя тези неща. - Ти поне имаш костюм.
За какво говориш? И ти имаш костюм.
Ако не възразяваш. Ще направя така и ето.
Малката Червена Шапчица.
Евън. - Гади ми се от такива лайна!
Какво по дяволите правиш, пич?
Много съжалявам за това. - Майната му на това шибано шоу.
Какво по дяволите трябва да си ти? - Какво имаш предвид с това?
Аз съм предната половина на човешка стоножка.
Другите двама се отърваха и сега се разхождам
и изглеждам, като шибан глупак. - Шибан глупак?
Спасили са се, защото не искат да ядат задници цяла нощ.
Не. Вероятно, защото бара е скапан.
Мисля, че просто се ебават с теб, пич.
Оберхаус и К.С. са точно ей там с другата част от отбора копелета.
Никой не иска да е задник на човешка стоножка.
Сам?
Видях, че вървиш към изхода.
Разтревожих се, че си тръгваш.
Получих награда за най-лош костюм.
Реших да я споделя с подгласника.
Не знаех, че още си в екипа.
Удариха ме зверски в лицето миналия сезон.
Скулата ми се счупи на три места.
Сега си стоя на пейката. - Не говориш сериозно.
Кажи за себе си. - Какво?
Нищо страшно ли не ти се е случвало?
Нали на Хелоуин си разказваме страшни истории.
От своя живот ли?
Да. Не ти ли се е случвало нещо страшно?
Не знам. Искам да кажа, че имах прекрасно детство.
С родителите ми сме в страхотни отношения.
По-скоро бяхме в страхотни отношения.
Аз също не говоря много с родителите си.
Мисля да си ходя.
Аз мисля, че трябва да останеш.
Къде ще ходим после?
Лабиринтът на духовете отваря по-късно. - Да, знам актьорския състав.
Не! Мястото е пълно с паразити.
Братовчедка ми Ким е здравен инспектор и не го одобрявя.
Да задигнем малко храна от камионите в кампуса и да гледаме страшен филм?
Бих хапнал. - И аз.
Ей, ей, ей, хора! Или...
Можем да отидем в екстремна къща на духовете.
Да! - Не!
Има поне пет обитавани къщи.
Изберете някоя, за да можем да наречем това лайно нощ.
Ето. - Чакай. Евън, какво правиш?
Плащам си обучението.
Някой иска ли вода? - Да.
Нося ментови бонбони. - Да.
Какво е това? - Това трябва да е Десани, апартамент и канела Алтоиди.
Ако мислиш, че ще ти платим да ни закараш до къщата, в която ти искаше...
Аз съм професионалист в правилния акционен бизнес.
Не мога да ви возя безплатно само, защото сте ми дружки.
Не е честно, спрямо разплащателните клиенти.
Аз съм винаги честен. Трябват ти пет звезди, бейби!
Радвам се, че разбираш. - Не, какво по дяволите правиш?
Има някаква Джейсис. Точно покрай мелницата.
Няма да ходим там. - Просто ходим често, затова.
Просто намери друга. - Намерих още една.
Евън, би ли обърнал? - Моля?
Да обърнеш. - Добре. Къде ни водиш, Харпър?
Следи ли ни някой?
Няма ли я обитаваната къща при болницата тази нощ?
Там е, но не искам да се показвам там, след като оценките ми са, каквито са.
Евън, какво става? - Харпър мисли, че ни дебнат.
Не, просто...
Не видяхте ли, че онзи камион ни следи, на връщане от бара?
КЪЩАТА НА ДУХОВЕТЕ
Това не може да се пропусне!
Това прилича на призрака от листовката на Евън.
Евън, ако мястото е гадно, ти ще си виновен.
Обичам ви, хора, но съм над тези неща.
Трябваше да си оправя колата сутринта.
Майната и на колата. Това са пчелните колене.
Хора, има само едно ревю в Yelp.
Пише, че постъпленията отиват при Червения Кръст, което е яко.
Знаете ли? Съгласна съм с Бейли. Става късно.
Вероятно е добре да... - Харпър, обеща да се забавляваш тази нощ.
Мразя да обещавам.
Ох, главата ми! - Къде е Евън?
Чакай, задръж. Благодаря!
Евън? - Аз идвам.
Евън се страхува от клоуни.
Здравей, клоун. - Здравей.
Здравейте, господин Клоун.
Може ли шест билета, моля?
Не? Добре.
Добър опит. - Извинете.
Бихме искали да посетим сенчестото ви заведение, моля.
Това е плашещо.
Бейли, след теб. Това е работа за теб.
Очевидно не е в тази ръка. - Избери другата.
Това е ключа, ето го.
Пет звезди за това място със зловещ клоун,
правещ шибани, зловещи магии.
Правиш ли рожденни дни и простотии?
Това като сезонен концерт ли е за теб?
Имам племенница, която обича шибани, зловещи клоуни.
Мисля да се възползвам от услугите ти.
Ще взема карта, преди да тръгнем. Извади я от където пожелаеш.
Какво е това? - Отказ от отговорност.
Пише "Правила на Къщата на духовете"
"Първо правило: Винаги се движете по маркирания път."
"Второ правило: Никога не докосвайте актьорите."
Не обещавам. "Трето правило: Ще бъдете подканени,
да извършите дадени действия.
Моля, правете точно, каквото ви се каже. Това е за ваша сигурност."
"Четвърто правило: Всички телефони се оставят и заключват в кутия, преди влизане.
Може да задържите ключа до излизане от атракцията."
Майтапиш ли се? Какво?
Мисля, че това ще е най-страшното за вас.
Без телефони през цялото време.
Хора, да поверим живота си на това нещо, не е...
Да! Да го направим.
Добре.
Хайде. Да влизаме.
Малко е скапано.
Това трябва ли да е страшно?
Единствено могат да изплашат Бейли, ако защитят планираното родителство, нали?
Така ти се пада.
Предчувствам, че това не е добра идея.
Еха! Това е страхотно. - Става все по-добре.
Има стена. - Да, намерих я.
Ей, пичове.
Това е истински човек.
Определено. - Да.
Леле, Боже!
Какво?
Някой да ми помогне!
Моля Ви! Някой да ми помогне, моля!
Не искам да умирам! Моля Ви! Пуснете ме!
Обещавам, че няма да кажа на никой, моля, моля, моля!
Мамка му стара!
Боже мой!
Това беше много добро!
Стой! Ти ще си първа. Първо ти!
Това е някаква простотия. - Беше откачено.
- "Чао."
"Лабиринт" - Безопасно, или опасно?
Залагам на опасното. - Аз също.
Как пък не.
Е, тогава ние ще тръгнем насам, а вие натам.
Мамка му, как мразя паяци!
Хайде. - Не!
Пази си главата.
Какво е това?
Господи! - Какво по дяволите?
Мамка му! Сякаш има истински паяци тук.
Божичко!
Ей, хора.
Хора! Вижте.
Яко.
Нейтън, чакай.
Какво е това? - Не знам.
Няма начин. За да продължим, трябва да изчакаме да боядисат стените.
Не. Това не е боя, а масло.
Да, странно е.
Защо ще мажат стените с масло?
Може би е по-евтино. - Маслото не е по-евтино от боята.
Братовчед ми, Хасиб, е петролен инженер.
Къде трябва да отидем? - Може би е нещо като пъзел.
Странно е.
Не знам.
Чухте ли това?
Прозвуча като врата.
Как да я отворим?
Сигурно се отваря само, когато ковчегът е затворен.
Значи има само един начин да разберем.
Ако не се върна, говорете само добро за мен.
Ей, хора! Получи се!
Изобщо не обичам тесни пространства.
Тогава просто го преодолей, пъзло.
Малъри, преминах! - Добре.
Идвам.
Хора?
Хора, не е...
Не! Не!
Боже мой! Паяци!
Изчакай! Ще се отвори.
Боже! Цялата съм в паяци!
Малъри, погледни ме.
Виж тук.
"Скелети, маски, паяци."
Евтини тъпаци си купуваха такива лайна от Патри Сити, преди два дни.
Виж. Фалшиви са.
Скапани паяци.
Не.
Няма да ходя там.
Насам.
Кой ще е пръв?
Вижте ми лицето.
Внушително е.
Анджела, виж това. - Страхотно е!
Толкова е странно.
Няма разминаване, между отраженията.
И? - Огледалото е двупосочно.
Братовчедка ми, Самър, е криминален психиатър.
Яко.
Казах, че не искам да влизам в тунела.
Е, Харпър, да беше помислила за това, преди да влезеш в тунела.
Мамка му! Това е задънена улица, така че трябва да се върнем.
Шегуваш ли се? Твърде тясно е, дори за да се завъртя.
Пияна си. Хайде, връщаме се! Ще намерим друг път.
Ще имам страшно много трески, когато се прибера.
Ей, хора. Открих го.
Стойте близко. - Какво по дяволите значи това?
Да стоите близко.
Добре, изпълнявам. Ние изпълняваме.
Ей, хора. Насам!
Какво беше това?
Кой е там?
Чакай. Къде е Малъри?
Хайде де! - Давайте вие.
Пъзльовци.
"ПОЗНАЙ ЧАСТИТЕ НА ТЯЛОТО"
Боже мой! Махнете го от мен! - Какво има?
Мозъци. - Сериозно ли?
Знаех си. Добре.
Това ме стресира.
Не е толкова зле. - Усещам, че е малко.
Кръгло е...
и е гладко.
Звучи, сякаш описваш топките на Евън.
Има логика, понеже имаме грозде.
Недей... гадост!
Хайде.
Добре.
Хубаво.
Трябва ли да усетя нещо?
Вкарай си ръката още навътре.
Не. Нищо не става.
Да видим тук.
Остави. Предавам се.
Нищо ли няма?
Мамка му! Пръстенът ми. - Какъв пръстен?
Сигурна ли си, че го носеше? - Да! Беше на майката на Харпър.
Тя ще ме убие!
Чакайте, май го открих. - Така ли?
Не. По дяволите!
Мамка му, не! Проклятие!
Изгубих го. Трябва да го намерим. Важен е за нея.
Ще го вземем. Хайде да... докосни ме.
Усещаш ли нещо? - Не.
Да видим дали ще го намерим. - Какво има?
Какво за бога бе това? Усети ли? - Не.
Току що нещо ме докосна.
Може ли да не... - Не. Нещо ме докосна.
Усещаш ли нещо?
Има някой отзад.
Чуй.
Боже! О, не!
Сериозно, Нейтън. Измъкни ме оттук!
Нещо ме хвана! Ръката ми!
Бейли?
Господи! - Мили Боже!
Малъри! Чуваш ли ни?
Хей! Следвай гласовете ни.
Чувам нещо. - Мал?
Приятелката ни все още е там вътре.
Мисля, че иска да продължим.
Добре.
"АВАРИЕН ИЗХОД"
Чудно.
Аз ще мина първа. - Добре.
Извинете ме. Виждали ли сте приятелката ни?
Облечена е с жълта рокля.
Добре. Добре! Добре!
Добре. Ясно.
Стига де! Схванах.
Минаваш границата на безопасното, брато.
Какво ти става по дяволите?
Май не трябваше да го бутам. - Да.
Чакайте! Хора, не затваряйте вратата!
По дяволите! - Мамка му!
Бейли, какво е станало с ръката ти, за бога?
Няма нищо. Вече не ме боли. - Какво става?
Къде е Малъри?
В капан ли сме?
Здравейте.
Ехо, извинете. Приятелката ни е ранена и се нуждаем от помощта ви.
Ей, извинете. Има ранен човек вътре.
Извинете, госпожо.
Госпожо, моля Ви. Нуждаем се от помощта Ви.
Малъри! - Какво става?
Какво правиш? - Малъри!
Малъри, събуди се! - Събуди се, Малъри!
Боже мой!
Тя преструва ли се?
Господи! Какво става? - Какво се случва?
Искам да си ходя. - Добре.
Трябва ни телефон.
Всички са заключени в шибаната кутия.
Тогава ни трябва ключът.
В кой е ключа?
Кажете ми, че не е в Малъри! - Нейтън.
Благодаря ти, Бейли!
Какво ще правим?
Ще стигнем до кутията и ще си вземем телефоните.
Не можем да се върнем по същия път. - Аз видях някакъв изход.
Къде? - По обратния път.
Какъв изход? - Беше авариен изход.
Ела тук.
Ще се справиш ли с това?
Можеш ли да я отключиш?
Да. Аз... Фиби... Анджела.
Ето. Имаме три.
Хайде де! Хайде.
С двупосочно заключване е.
Какво стана с "Мога да отключа всичко."? - Всичко от сорта на шкаф.
Аз съм ръководител на оборудване, а не Робърт Де Ниро от "Жега".
Ей, нужен си ни, за да разбиеш проклетата ключалка, разбираш ли?
Защо просто не отидем малко по-нататък? - Не, пич...
Чуй! Нямам предвид всички. Само ти и аз.
Ще отидем малко по-нататък и ще намерим нещо желязно, сещаш се,
с което да счупим пантите.
Добре. Зарежи. Ще отида.
Аз ще отида. Аз ще отида.
Те имат всичко. Адресите ни, имената на родителите ни.
Евън?
Евън, какво правиш? - Тя си отиде.
Трябва да има нещо, като врата от другата страна на капана.
Не, остави! Не искаш да ги ядосаш. - Секунда.
Евън, недей!
Ела тук. Ела тук!
Добре.
Можеш ли да си провреш ръката през оградата? - Какво?
Там има нещо с метален покер.
Моята ръка е твърде голяма. Не мога да го стигна.
- И какво?
Ще го използваме, да счупим пантите на вратата. Хайде.
Добре. Хайде.
Ей, моля Ви! Там има ранен човек.
Каза, че ти е нужна помощ?
Да.
Изчакай.
Казах на приятелите си, че веднага ще се върна.
Те са в стаята с оградата. Бихте ли дошли с мен?
Само да взема нещо.
Наистина съжалявам, Харпър.
За какво?
Че изгубих пръстена на майка ти.
Опитах се да го стигна, но го загубих в къщата на духовете.
Няма нищо.
Израстнах в къща с духове.
Обичах тази къща.
В същото време и я мразех.
Там баща ми ми четеше.
Учеше ме да карам колело.
Той посягаше на майка ми.
Аз си отивах в стаята, на втория етаж и се скривах под леглото.
И един ден, докато се криех, той...
хвърли майка ми на пода, ей така, без нищо.
Сякаш така е трябвало да стане.
Не съм се прибирала вкъщи от четири години.
Но постоянно сънувам...
как се връщам и чукам на вратата...
ужасена, че ще отвори баща ми.
Но ми отваря мама.
Казва ми, че той си е отишъл завинаги.
Казва ми, че къщата вече не е обладана.
Хайде. Почти успя! Почти успя!
Трябва да си почина.
Не е далеч. Ето го там. - Добре.
Добре ли си? - Да.
Трябва да си провра рамото. Ето, ето!
Така. Малко наляво.
Добре. - Точно там е.
Чувствам се, като братовчедка ми, Елина.
Тя е проктолог.
Колко шибани братовчеди имаш?
46. - Добре.
Почти го стигнах.
Хванах го. Добре. Така!
Давай. Почти успя!
Ръката ми!
Какво става?
Мили боже! Тя кърви ли?
Анджела. Какво стана с ръката ти?
Трябва да я изведем. - Ами какво мислиш, че правя?
Аз имам ключове, пич.
Къде?
Съжалявам, момичета. Това не трябва да става.
Виж, човече. Просто искаме да си ходим, ясно?
Няма нужда да говоря с шефа ти.
Никой от нас.
Нищо не сме видяли. Нищо не се е случило.
Искаме само да се приберем.
Ще излезем.
Внимавай!
Изходът беше насам.
Ето тук.
Мамка му! Знаех си. - Прочети надписа, идиот.
"Дръпни"
Има логика в това.
Не помня да е имало изход там. - Тогава защо не каза?
Предлагам да пропълзим обратно през тунела.
Става, но можете да минете само един по един.
В тунела има капан, който се задейства, ако влязат твърде много хора.
Защо е заложен капан в тунела?
Снимаме реакциите на хората и ги пускаме в шоуто. Имаме и вещица...
Да. Знаем за скапаното ви шоу, заради което умря приятелката ни.
Тя не е мъртва. Чака ви отвън и вероятно се чуди какво става.
Какво? - Вижте, малко сме екстремни тук...
но безопасността е огомен приоритет за нас.
Не ми говори глупости за безопасността!
Как се казваш?
Как ти е шибаното име?
Сър, казвам се Харпър.
Наистина оценяваме помощта Ви. Бихте ли ни се представили?
Може да ме наричате "Мич".
Благодаря, Мич.
Как ти е фамилията, Мич?
Виж, Мич...
Мисля, че ще се чувстваме много по-комфортно, ако си свалиш скапаната маска.
Да, свали я. - И ако ни кажеш истинското си име.
Не ми пука по кой път ще поемете.
Но почти стигнахте края на къщата. Ще си удължите пътя, ако се върнете.
Бяхме достатъчно ясни, че не искаме да тръгнем по този път.
Защо просто не се върнем един по един през тунела?
Наистина ли искаш да се върнеш там? - Просто искам да се махнем.
Аз имам план.
Запомних пътя през лабиринта.
Ще взема ключа за кутията и ще мина през него.
Ще взема телефоните ни и ще се обадя за помощ. Нейт, може ли ключа?
Изпуснах го.
Е, това е просто прекрасно, Нейт.
Остави. Аз ще се справя с кутията. Ще тръгна пръв.
После се качва "Бич", а той може да разпусне, докато чака другите.
После си ти, Нейт. Следвай го, сещаш се,
в случай, че забрави от кой отбор е.
После са Бейли и Анджела, защото им е нужна помощ.
Последна тръгва Харпър.
Имам едно условие.
Искам да си дадеш ключовете.
Кой ключ да използвам?
Жълтия. Очевидно е.
Той премина. Хайде, ти си.
Давай.
Мисли, миски, мисли.
Опасно, или безопасно?
Така.
Мамка му!
По дяволите!
Защо се бави толкова?
Горе съм!
Най-после.
Мамка му!
Не.
Какво по дяволите?
Бягайте!
Не. Трябва да изчакаме сигнала на Нейтън. - Нейтън, побързай!
Вървете! - Не! Ако не изчакаме, той ще пандне в капана!
Изчезвайте!
Недей! Недей!
Не!
Влизай! Хайде! Да вървим! Можеш го!
Влизай! Влизай! Влизай!
Боже мой!
Кой е там?
Нейтън?
В задънена улица съм! Трябва да се върнем!
Не, през къде? - Върви!
Нейтън?
Нейтън, там ли си?
Какво по дяволите?
Мамка му! Къде е? Къде е?
Къде са всички?
Точно зад мен са.
А къде са телефоните ни?
У някой от приятелите ти.
Моля те.
Моля те! Не ме наранявай.
Моля те! Не ме наранявай, Сам.
Кой е Сам?
Ало?
Ей, човече, кой по дяволите си ти?
Кого търсиш?
Търся Харпър.
Аз съм гаджето и, Сам.
Ехо?
Закъсня, Сам. - Слушай, шибан...
Каква хубава маска.
Какво ще кажеш да я свалим...
и да разберем коя си всъщност?
Бягай, Харпър!
Къде са останалите?
Трябваше да са излезли до сега.
Все още ли искаш да видиш лицето ми?
Какво?
Все още ли искаш да видиш лицето ми?
Все ми е едно, човече. Добре съм.
Защо пък не?
Искам само да се прибера вкъщи.
2425 Линкълн Роуд?
Моля?
Преди малко искаше да видиш лицето ми
и просто се чудя, дали още е така.
Това е малко нарушение, спрямо работата, но...
мисля, че ще ти хареса.
Мамка му.
"ПОЗНАЙ ЧАСТИТЕ НА ТЯЛОТО"
Ехо?
Кой е там?
Къде са приятелите ми?
Ще ми кажеш ли къде са?
Искам само да знам, дали приятелите ми са още живи.
Имам нужда да знам... и няма да имаме проблеми.
И аз просто...
"Открий ключа, за да се измъкнеш от къщата"
Мамка му!
"Куклите виждат всичко"
Кукли?
"Нещо се крие под леглото."
Не, не, не, не!
Харпър, къде се криеш?
Скъпа, виж... Мама е добре.
Възрастните... правят глупости понякога.
Добре.
Никога не бива да се криеш от мен, чу ли?
Съжалявам.
Не ти ли се е случвало нещо страшно?
Харпър, разкажи ми защо си тъжна.
Мислиш, че съм тъжна?
Израстнах в къща с духове.
Излез.
Нека ти сваля маската.
Не!
Мамка ти!
Хайде де.
"КРАЯТ"
Окото ми!
Скапаното ми око!
Готови?
Не, не, не!
Бейли!
Съжалявам, съжалявам.
Те идват за теб.
Те идват за теб!
Бейли.
Не, не, не!
Бейли...
Ехо?
Ей, виж... Търся някого.
Ей, човече. Казах, че търся...
Харпър! - Нейтън?
Назад.
Някой идва.
Нейтън!
Хайде.
Още ли искаш да знаеш името ми?
Насам. Оттук.
Харпър.
Хайде.
Вижте...
Не съм убивал никого.
Аз само помагах.
Съжалявам.
Вижте.
Това е толкова сбъркано.
Те не ми казаха, че ще бъде реално.
Мислех, че ще баламосваме децата, но после те започнаха да ги убиват.
После ми казаха, че ако убия някой, ще ме пощадят.
Аз просто им служа, сещате ли се? Купувам им простотии и дотам.
Можем да отидем в плицията.
Не им знам имената, но единият е татуировчик,
а другият е...
Ей, какво правиш? - Всичко е наред.
Вдигаш прекалено много шум. - Спокойно, знам къде има пистолет.
Не ми пука. Не ни трябва. Да вървим.
Странно. Трябваше да е тук.
Да не мислиш, че си първата, която е стигала дотук?
Харпър!
Хайде.
Ключовете. Ключовете.
Така. Добре.
Здравей, мила. Съжалявам, че те безпокоя.
Приятелят ти е добре. Той е в следващата стая.
Нужно е да подпишеш няколко формуляра за освобождаване.
Мамка му!
Нека ти сваля маската.