18 ПОДАРЪКА
Хубава идея, браво, харесва ми. Да се срещнем по-късно в офиса,
за да ми разкажеш дали има
и други възможности или идеи, а?
Чудесно, тогава до среща, чао.
1. АБОНАМЕНТ ЗА БАСЕЙНА
2. ДА БОЯДИСАМ СТАЯТА - Елиза?
Да? - Може ли да дойдеш за секунда?
Ето ме, тук съм.
Какво става?
Разбрах всичко.
Слушай... - След пет минути трябва да тръгна.
Имаме ъглов, бие Розети. Нали така?
Всички сме в наказателното поле, строени като вагончета.
Може ли така? - Разбира се.
Топката се подава, Руло атакува първи пост, Чиодели втори.
Двамата в центъра блокират защитниците
и кой остава сам в наказателното поле?
Тасели. - Тасели.
Той е калпав в краката, но е добър с глава.
Аз съм гений, а? - Със сигурност не го очакват.
Ние вкарваме и аз вдигам Купата на Италия.
Ти си луд, пусни ме. - Купата на Италия!
Ако бием ще ти купя подарък. Какво искаш?
От няколко месеца те моля да освободиш стаята.
Още днес, а? - Днес имам тренировка.
Не, заеми се със стаята.
Може да направим детската там.
Оттам се вижда пътя, а оттук градината.
Може да идва тук и да я гледа.
Извинявай, но това е моето студио и моите вещи.
Детето няма право да окупира цялата територия.
Защо вечно отлагаш? Животът си върви, всичко се променя.
Няма нищо лошо. - Остави ме веднъж аз да реша
и да видим как това ще ти хареса.
Ти си прав. - Благодаря.
Следващия път ще решиш сам. - Добре.
А сега освободи стените, за да ги боядисам през уикенда.
Трябва ли да кажа "добре"? - Да.
Тогава добре. - Благодаря.
Обеща ми пет минути. - Те минаха.
Успешен ден.
Никога не се отказваш, нали?
Ти ми каза, че синьор Джовани е добър човек,
но той не беше справедлив. - Газим, защо те уволниха?
Каза, че съм бавен, но аз винаги правя повече от другите.
Сега ще ти намерим работа, дори на непълно работно време,
за да има от какво да живееш. Ако излезе нещо по-стабилно
ще те уведомя, става ли?
Агентство "ИнДжоб". Да, това сме ние.
Почерпи се.
Отворено е от 9:00 до 13:00 и от 16:00...
Още веднъж поемете дълбоко дъх.
Не дишайте. Издишайте.
Един момент. - Има ли някакъв проблем?
Елиза, извинявай за чакането. - Как е бебето?
Станало е малко отделяне на плацентата,
но течността е в изобилие и плацентата е добре разположена,
а и кървенето вече е спряло.
Не се притеснявай, момичето е добре. - Момиче ли е?
Не ти ли казаха? - Не.
Момиче е. - Боже, на това се надявах.
Момиче.
За съжаление имаме проблем. Той касае теб.
Направихме ултразвуковия преглед два пъти
и вече наредих биопсия. - Биопсия за...
Има подозрение, че имаш... тумор.
Избрахте ли, синьора?
Синьора? - Това.
Но ще видя дъщеря си, нали?
Ще се видим ли с нея?
Имате ли нужда от още нещо?
Не.
21.08.2001 ДОБРЕ ДОШЛА, АНА
Здравей, Ана.
Ана!
Ей! Здравей, Ана.
Искаш ли тази кукла? Ела.
Едно, две, три...
Оле! Трябва да ви попееш.
Браво!
ЧЕСТИТ РОЖДЕН ДЕН!
Ана, Ана, Ана!
Хайде, какво чакаш? Няма ли да го отвориш?
Дядо да ти помогне ли? - Престани!
Ей! Хайде, давай.
Не искам.
Искаш ли да го отворим двамата, ти и аз?
Вече знам какво е. - И аз знам,
но децата мислят, че мама ти е подарила скрин...
а когато го отворим те ще позеленеят от завист.
Добре. - Отлично.
Оле! - Хайде, Ана, изсвири ни нещо.
Хайде, Ана-банана.
Мога ли и аз да свиря? - Разбира се, Лоренцо, хайде.
Изсвирете нещо хубаво на четири ръце.
Ана, ела веднага тук!
Никога не съм искала пиано. Не го искам!
Много благодаря, Алберто. Извинявай отново, съжалявам.
Не, не се безпокой. Всичко е наред.
Сигурен ли си, че не искаш да поговорим с нея?
Стига, той ти каза, че сам ще се оправи, не настоявай.
Не й се карай, моля те. Рано или късно трябваше да се случи.
Бедната, тя се държа много добре през цялото време.
Да, вярно е. - И ти беше добър.
Елиза щеше се гордее с теб. - Напред, да вървим.
Детето е само в къщи.
Ана?
Ана, слез долу.
Ана, веднага слез оттам. Горе е опасно.
Подай ми ръка, слизай.
Ана, защо правиш това? - Вече не искам мамините подаръци.
Слушай...
майка ти замина на далечно пътуване.
Не ти вярвам.
Не е далеч като разстояние...
но е дълго по време. Ето така.
Тя е умряла.
Ела при татко.
ЕЛИЗА ГАЛИ 15.06.1956 - 21.08.2001
Какво правиш? - Скок от задна стойка напред.
Сигурна ли си? Никога не съм го правила оттук.
Роберто ми каза. Повярвай ми, ще се справим.
Давай!
Краката.
Какво, по дяволите, прави тя?
Ръцете. - Анжелика!
Ана, махайте се оттам! - Едно, две...
Анжелика!
Три! - Спрете!
Как е тя? - Слава Богу е добре,
но можеше да си счупи гръбнака. Дъщеря ти също.
Искаш да я отстраниш ли?
Тя го направи нарочно. Нямам друг избор.
И ти си бил треньор и разбираш...
Днес е рожденият й ден.
За нея това е труден ден.
В колата не се пуши. - Откога?
Отсега.
Какви са тези тъпотии... гирлянди ли?
Вече не съм на шест години. - Слушай...
обади се на приятелката си и я покани на тържеството си.
Може поне да й се извиниш. - Тя не ми е приятелка.
А с кого дружиш? Бих искал да знам.
Кой го казва... - Не, стой тук и че чуй!
Мислиш ли, че само ти страдаш?
А аз, баба ти, дядо ти?
Можеше да започнеш нов живот.
Опитах. - Но тя беше по-лоша от мама.
Не говори така за нея... - И на теб ти писна.
А защо са тези тъпи подаръци всяка година?
Защото майка ти искаше така. - Но нея я няма!
Никога не я е имало! - И ще се ядосваш цял живот ли?
По-добре, отколкото да вярваш в духове.
Сега влизаш в къщата, поздравяваш всички,
отваряш последния подарък на мама,
усмихваш се и си изяждаш тортата, ясно ли е?
Като голямо и щастливо семейство.
Да, като голямо и щастливо семейство.
Здравей, скъпа.
Какво му става на баща ти?
Да вървим. Угаси цигарата и...
Я ме остави на мира!
Накъде си тръгнала? - Зависи...
Ти къде отиваш?
Наблизо има едно малко място с отлична бира, искаш ли?
Давай. - Сядай.
Любов, виж, срещата ми с клиента се проточва,
така че или няма да се върна... или ще се върна късно.
Не ме чакай. Обичам те.
Здравей. - Всичко наред ли е?
Да, намерих монета... това носи късмет.
Цветът не е много добър,
но те уверявам, че вкусът е изключителен.
На колко години си?
А ти?
Познай. - На 40.
На 39, но следващата седмица правя 40.
Как позна?
Лицето ти е на 40 години.
Добре, добре.
Всъщност днес имам рожден ден.
Трябва да го отпразнуваме.
Няма нищо за празнуване, повярвай ми. - Защо?
Защото в този ден умря майка ми.
Днес ли?
Не, когато съм се родила.
Тя дори не е успяла да ме види,
но на всеки мой рожден ден
ме чака нейният идиотски подарък.
Шегуваш се, нали?
Не мога да повярвам.
Тоест, майка ти е Елиза, съпругата на Алесио?
Кой, по дяволите, си ти? - Аз съм Уолтър, а ти си Ана, нали?
Алесио беше моят треньор.
Аз често идвах у вас.
Дори на първите ти рождени дни.
Била е яка забава, нали...
Баща ти знае ли, че си тук?
От днес съм пълнолетна. Ако искаш да ме чукаш
не ти трябва разрешение от никого. - Какво говориш?
Стига, ще те заведа у дома. - Не е нужно да ме докосваш.
Да се обадя ли на баща ти? - Прави каквото искаш.
Обаждам се на баща ти. - Какво правиш?
Обаждам се на баща ти. - Ей!
Здравей, Алесио, как си? Уолтър се обажда.
Ана!
Ана, спри. Ана, не!
Шибаният ми мотор!
Стой, мамка ти! Спри!
Какво, по дяволите, правиш?
Спри! Спри!
Къде, по дяволите, отиваш?
Добре ли си?
Чуваш ли ме, добре ли си?
Откъде се взе? Не те видях да идваш.
Опитах се да спира, но...
Можеш ли да станеш?
Добре ли си?
Да, добре съм. - Защо пресичаш така?
Можех да те убия.
Аз ти махах. - Махаше ли ми?
В тъмното на този провинциалния път? Само това ми липсваше.
Ще те закарам в болницата, хайде. - Не, добре съм.
Не мога да те оставя тук. - Само не и в болницата.
Къде ме водиш? - За начало у нас.
Не е далеч. Там ще видим какво ще правим.
Тук ли живееш? - Да.
Идвай!
По-бързо!
Какво ти има? - Малко ми се вие свят.
Давай, давай, влизай.
Ще ти налея вода.
Заповядай.
Трябва да си изсушиш косата.
Дай ми го.
Ох... - Боли ли?
Дай ми минутка.
МАЙ 2001 ГОДИНА
Бременна ли си? - Да.
Как се казваш? - Елиза... седни.
Дай да видя.
Какво е това?
Ацетон. Извинявай.
Гори ли ти? - А ти как мислиш?
Хайде.
Ето така, нали? Ето тук.
ТРЯБВАТ НИ 11 БОЙЦИ
Елиза! - Кой е?
Здравей, никой няма да дойде във Флоренция...
така че сами се развеселяваме.
Отлично.
Здравей, Елиза. - Здравей, Ели.
Момчета, приключихме за тази вечер. Вървете да си лягате.
Лека нощ. - Чао.
Здравей, миличка.
Какво е станало?
Аз...
блъснах едно момиче.
Какво? - Но тя е добре, мисля.
Какво значи "мислиш"? - Има две драскотини, нищо специално.
Закара ли я в болницата? - Не, тя е в хола.
Как така в хола?
Ти самата добре ли си?
Всичко е наред. - Добре.
Здравей.
Приятно ми е да се запознаем. Аз съм Алесио.
Ана. - Как си, добре ли си?
Ръката ли те боли. Познаваме ли се? - Не вярвам.
Защото ми се струва... - Трябва да отида до тоалетната.
Тази за гости е долу. - Предпочитам другата.
Извинявай, тя откъде знае?
НИЕ ЩЕ ИМАМЕ БЕБЕ
Да отида ли да я проверя? - Не знам.
Успокой се, нищо не се е случило.
Станала съм в 7:00.
Още не сме вечеряме, а вкъщи има непозната.
Здравей.
Вечерята още не е готова, но ако си гладна има...
Не, благодаря.
Много са добри. Специалитет на къщата.
Повярвай ми.
Добри са.
Ако ни кажеш къде живееш ще те закараме.
Не живея тук. - А какво правиш тук?
Дойдох да посетя майка си.
Ще те закарам при нея. - Не!
Защото... тя е в болницата.
Приеха я днес и... - Съжалявам.
Имаш ли къде да спиш? - В момента не.
Къде е баща ти?
Той много пътува.
Последно го чух от Африка.
Южна Африка. - Наистина ли?
Но беше отдавна и сега може да е някъде другаде.
Водата кипна.
Нека да спи тук. - Не, ще я заведеш ли в Белавия?
В Белавия ли, Елиза... тя е в тежка ситуация.
Жестоко ще е да я изгоним.
Прави каквото искаш.
Постелих й на дивана.
Добре.
Утре ще я закарам директно в болницата.
Не, ти трябва да тръгнеш в 8:00.
Аз ще я закара по пътя за агенцията.
Ей.
ЕЛИЗА
Помислих си, че след като не можеш да дойдеш...
ако я носиш тук... пак ще ми донесе късмет.
Ей, какво става?
Нещо лошо ли казах?
Няма нищо.
Ели...
Безпокоя се за теб.
Прекрасна е. Обезателно ще я облека.
Слушай, Ели, няма да ме има няколко дни.
Защо не извикаш някой да дойде да ти помага?
За какво? - За всичко.
Да шофира колата, да пазарува...
Не искам да те оставям сама. - Нямам нужда от бавачка.
Не исках да кажа бавачка.
Прекарай няколко дни с приятелка, с Патриция, с Мариана,
с когото искаш. - Алесио, моля те.
Нещо странно ли казах? - Вече ти отговорих.
"Вече ми отговори". Да се обадим на братовчедка ти.
Ако имам нужда ще й обадя, а сега стига.
Добро утро. - Добро утро.
Направих кафе. - Благодаря.
Тогава оставам и никъде няма да ходя. - Какво говориш?
Да, Елиза, няма смисъл,
защото постоянно ще мисля как стоиш тук сама.
Ти си бременна. Ще се обадя на Мауро да ме замени.
Мауро... това е финалът. Не мога да те понасям такъв.
Това са само два дни. - Малко ли ти се виждат?
Ако искаш нека тя да ми помага.
Искаш ли да останеш за няколко дни?
Тя ли? - Да, ти каза, който искам.
Имаш ли книжка? - Да, разбира се.
Какво правиш?
Включи на скорост! - Скорост...
Ето така.
Достатъчно. Слизай, аз ще карам.
Моята кола е различна. - Да, да.
Къде отиваме? - Отиваме при майка ти в болницата.
Нали трябваше да те закарам на работа?
Виж, благодаря, но нямам нужда от никого.
Имаш ли някакви пари?
Тогава чао.
Още веднъж извинявай за вчера.
Елиза? И теб ли те предадоха?
Аз съм Карла, не ме ли помниш? Карла Капитани.
Намери ми работа за преводач.
Карла, разбира се.
Сега преподавам английски вечер.
Помниш ли, че си търсех място на бюро?
Не, честно казано не си спомням.
Какво правиш тук? И ти ли имаш "Голямото копеле"?
Кой, моля?
Голямото копеле, кралят на използвачите.
И аз го имам... почти от година. - Съжалявам.
Какво можеш да направиш, те му харесаха.
Не го и обвинявам, нали имам такива цици.
Значи моите скоро ще му омръзнат?
Откога знаеш?
От вчера, но още не мога да повярвам.
Още не съм казала на никого. - Това ще го поправим незабавно.
Добър ден на всички. - Добър ден.
Виждам нови лица.
Да, но приятелката ми още не е готова да говори.
Разбира се, както желае. Ти къде беше Карла?
Липсвах ли ти?
Случи ми се нещо на работа...
с един ученик. - Какво именно?
Озовах се в леглото му. - Браво.
Нали не беше още дете?
Съдейки по това как владееше езика си "не".
Все на нея й се случват тези неща.
Добре, за него ли говори предния път?
Не, за друг. За този не бях си и мислила,
но въпреки това беше подкрепа.
Всъщност през цялото време си мислех за вас.
Да, със сигурност. - Да?
Извинете... - Търсите ли някого?
Майка ми е тук в болницата. Има рак...
и ми казаха, че мога да дойда при вас. - Разбира се, ела.
Как се казваш?
Ана. - Ана.
Коя е майка ти?
Вчера я приеха.
В реанимацията е. - А баща ти? Сама ли си тук?
Но как, къде ще спиш? - Не знам.
Ако искаш да ядеш съпругът ми има пицария на един километър оттук.
Ние имаме бар. - Моите имат свободна стая.
Ако искаш ще ги попитам? - Момичета, не я натоварвайте.
Наистина ли нямаш никого тук?
Не, но и нищо не ми трябва.
Ако си намеря работа ще се справя.
Тя има агенция за заетост.
Защо не каза нищо на Алесио?
Как каза, че се казваш?
Ана. - Фамилия?
Джирото?
Имаш ли документи? - Да.
Изглежда съм ги забравила у дома.
Шофьорска книжка? - Не.
Добре, на колко години си? - На 17, извинявай... на 18.
Не може да пушиш тук.
Да, началник.
Днес в голф клуба има мероприятие. - И ще го пропуснем ли?
Синът на президента се жени. Кетърингът е попълнен,
но биха взели още някой. Кой размер си?
Не знам. - Стани за малко.
Изглежда си 38-ми.
Имаш ли други обувки? - Тези лоши ли са?
Не са в техния стил. - А техния стил какъв е?
Като твоите ли? - Да, по-добри са.
Тогава да ги разменим. Хайде, ще ти ги върна.
Какво, страх те е, че ще ги открадна ли?
Благодаря. - Това ми е работата.
Да, но сега не ти е лесно.
На теб също.
Помолих да няма телевизори в стаите им,
за да си лягат по-рано, но тук има гигантски екрани.
Те вече не са деца. - Да, да.
Облече ли тениската? - Разбира се.
Сега съм с нея. - Хубаво, благодаря.
Чувствам те близо до мен. Нещо друго там?
Щяхме да си лягаме. - Добре, тогава ви оставям.
Лека нощ. - Лека нощ.
Обичам те. - И аз те обичам.
Благодаря. - Можеше да ги върнеш сутринта.
Приключи ли вече? - Да, няма какво друго да се прави.
Мога ли? Дойдох за маратонките си.
Сега ще ти ги донеса.
Как мина? - Добре.
Обикновените простотии.
Проблеми? - Не.
Ненавиждам сватбите.
Всички са красиви и усмихнати.
Вбесявам се.
Яла ли си нещо? - Не.
Много съм гладна. Мога ли да си направя тост?
Забравих да напазарувам.
Ако искаш имам рибни пръчици във фризера.
Мразя риба. - Ами тогава...
Наблизо няма ли място за хранене?
Има, но ти трябва кола.
Може ли да ме закараш? - Не.
Моля те. - Не.
Остави го. Остави го... ей!
Какво пишеш вътре? - Дай ми го.
Дай ми го. - Само ако ме закараш.
Не!
Какво прави?
Защо не ядеш пържените картофи?
Искаш ли ги?
Ако нещо ти е много вкусно веднага ли го изяждаш
или го оставяш за накрая? - За накрая.
Ние нямаме нищо общо с теб.
И слава Богу. - Дай ми картофките си.
Слизай оттам. Не мога да те гледам.
Този сандвич е боклук. Има вкус на мокро куче.
Казах ти, че всичко е затворено. Какво очакваше?
Защо не си се преместила някъде?
Къде? - Сигурно си мислила за това.
Не, наистина ли...
Всъщност веднъж.
Исках да отида в Лондон.
Защо не отиде?
Ясно, не знаеш английски.
Виж, хората отиват там нарочно, за да го научат.
Не е за това. Не можех да живея в Лондон.
Много е голям, тук ми е по-добре. - Какво му е хубавото тук?
Гадно е. - Ти откъде знаеш?
Вижда се отвсякъде.
Всъщност тук има какво да правиш.
От рода на... - От рода на...
Да дойдеш тук. - Тук... защо?
Ти как мислиш? - Не.
С кого? С Алесио ли?
Всъщност тук забременях.
Тук ли я направихте?
Не, не нея, беше преди три години. Тогава я загубих.
А нея къде?
Нея ли... в гаража.
В гаража? - Да, в гаража.
По дяволите!
Какво стана? - Забравих си якето.
Ще ти дам моето. - Вътре бяха ключовете от къщи.
Добре, ще оправим нещата. Не се притеснявай.
Документи, моля. - Да, ето.
Да... на дъщеря ви също.
Разбира се... но тя не ги носи.
Не можем да се върнем вкъщи, защото се заключихме.
Добре.
Стая 24, вторият етаж. - Благодаря.
Закуска от седем до десет. Асансьорът е отдясно.
Дъщеря ви се качи по стълбите.
Здравей. - Къде се научи да се гмуркаш така?
Ходех на курсове.
Влез, водата е чудесна. - Не, късно е.
На кого му пука, ела! - Не, остави ме.
Да пищя ли? - Не.
Хайде! - Добре, идвам.
Имаш ли нужда от помощ? - Не, ще се справя.
Студ! - Не е студено.
Много е студено.
Признай си, че е хубаво? - Да, много.
Не можеш ли да плуваш? - Не, мога да плувам.
Виж, мога и така.
Еха! - Тя ми помага.
Възхитително. Признавам, че не е лошо.
Какво стана!
Тя се премести.
Какво? - Премести се.
Чувстваш ли я? - Да.
О, Боже.
- Невероятно.
Усещам как се движи.
Трябва да се изпишкам.
Ти си луда! - Шегувам се.
Не знаеш колко трудно беше да намеря бутилка вода.
1. Да боядисам стаята 2. Да купим креватче
3. Да избера детска градина 4. Да намеря бавачка
Ето, готово. - Благодаря.
Това го изхвърляме, нали? - И тези също.
А тази? - Тя е от концерт, на който ходих.
Защо я изхвърляш?
За нея ще е просто стара тениска.
Мисля, че ще й хареса. - Да?
Тогава я постави там.
Виж, мислех си за твоя курс
по скокове във вода. Ами ако й го подаря?
За какво говориш? - Да й подаря курс по скокове?
Не, не можеш.
Защо не? - Защото не я познаваш.
Не знаеш дали ще й хареса. - Мога да предположа.
Ти как си я представяш?
Как си я представям ли?
Светла коса...
Тъмните очи на Алесио...
Важното е да е красива отвътре. - Отвътре?
Да, да е силна, волева.
Позитивна... това е ключово. - Какво означава позитивна?
Да се доверява на хората.
Глупачка? - Не, алтруистка.
Която не прекрачва през другите,
за да получи това, което иска. - С която ще се ебават ли?
Наистина ли виждаш живота такъв? - Искаш дъщеря или кукла?
Със сигурност няма да бъде самонадеяна и арогантна като теб.
Но няма да е й копие на майка си.
Ало? Добро утро.
Как така си тръгна? Не, не ми каза нищо.
Аз съм в ужас. Уверявам те, че няма да се повтори.
Благодаря и извинявай отново.
Ти си лъжкиня. Обади се собственик на кетъринга
и каза, че си избягала без дума. Обясни ми защо ме излъга.
Какво ти пука? Беше моята работа, а не твоята.
А кой ти намери тази работа? Кой гарантира за теб?
Знаеш ли как заслужих доверието на клиентите?
Какво ти пука за клиентите? Ти имаш рак!
Те са лоши хора и не исках да отида, защото мама е болна.
Футболът е наистина глупав спорт.
Поставяш си цел, работиш през целия сезон,
изчисляваш всички сценарии, вероятности,
изучаваш противниците... и тогава идва кой?
Тасели, онова голямо куре!
Най-калпавия десен бек в световния футбол
и той играе в твоя отбор... - Алесио?
Ъглов удар, а Тасели...
Алесио?
Какво става?
Онзи ден имах кръвотечение и отидох в болницата.
Има ли някакъв проблем с бебето? - С момиченцето.
Наистина ли е момиче? - Тя е добре.
Аз съм проблемът...
Какво?
Имам... имам тумор.
На гърдата.
Защо не ми каза веднага?
Ти имаше финал.
Видях доклада за резонанса
и за съжаление потвърждавам диагнозата на колегите си.
Троен негативен рак с метастази. За разлика от болницата обаче
в нашата клиника е приет експериментален протокол.
В някои случаи той е с 30% по-ефективен.
Кога може да започнем? - Колкото по-рано, толкова по-добре.
Във вашия случай лечението
ще бъде отложено за след раждането...
освен ако не решите да направите аборт.
Искате да избирам между живота на дъщеря си и моя?
Не, казвам ви само какви са вариантите.
С този нов протокол...
какъв е процентът за оздравяване?
В подобни случаи се забавя протичането на болестта.
Доколкото е възможно.
В какъв смисъл се забавя?
Този тумор не се лекува.
Вие просто така си мислите. - Алесио, моля те.
Кой, по дяволите, си ти? Ти ли решаваш кой да живее
и кой да умре? Как мога да ти имам доверие?
Седни. - Тръгваме си, хайде.
Да, добре, добре.
Ще ти се обадя довечера.
Но той е добър, нали?
Защото тази сутрин... по-добре да не започваме.
Тя е тук и ще я поздравя.
Беше Мауро.
Уредил ни е среща с доктор от Милано. Много добра клиника.
Може ли да говорим за това по-късно?
Да, извинявай... извинявай.
Мисля, че си заложил на грешния кон. - Елиза, не говори глупости.
Съжалявам. - Не говори глупости.
Заложих на най-добрия кон. Ясно ли е?
На най-добрия кон на света.
Помниш ли доктора, когато не можеше да забременееш?
Каза ти, че можеш всичко.
И ето потвърждението!
Няма да я видя как расте. - Млъкни.
Млъкни. Млъкни, моля те.
Щяхме да сме по-добре без нея.
На работа всички знаят, че съм болна, но си мълчат.
Преструват се, за да се чувствам нормално,
но от това само ми става още по-зле.
По-добре е, ако се преструват. - Да, по-добре е.
Няма да чуваш: "Ти ще се справиш. Разчитай на себе си."
"Продължавай да се бориш." Това е най-доброто.
Може би си струва да започнеш да разговаряш с колегите си?
А ако не можеш, защото се срамуваш.
По принцип тук всички се срамуваме. Защо аз?
В какво сгреших? Развалена храна, пасивно пушене?
Три ходения в солариума преди две години?
Въпросът е, че няма истинска причина.
Ние просто сме губещи и това е всичко. - Никой не е губещ, Карла,
дори и ти. - В лошо настроение ли си, скъпа?
Моят ученик напусна курса.
А ти, Елиза, успя ли да говориш за това със семейството си?
Алесио не може да го приеме... вероятно и аз също...
но ако наистина имам само няколко месеца, не мога да губя време.
Има още много неща, които искам да направя.
Всичко съм си записала.
Може би са прекалено много, но съм сигурна, че ще успея.
Например?
Искам да направя подаръци на дъщеря си за рождените й дни.
Знам, че може да не са винаги удачни,
особено когато стане по-голяма,
но си помислих, че може вие да ми помогнете.
Кой от вас вече има деца?
Не мислиш ли, че е малко рано? - По принцип ти току-що разбра.
Момичета, Елиза не ни пита за нашето мнение.
Изборът е неин и той е легитимен.
Моля ви да й помогнем.
Аз завещах всичко на котката си.
На котката! - На котката.
Извинете. - Елиза, здравей, с какво да помогна?
Търся една пациентка, която е хоспитализирана тук.
Нямам право, но...
Добре, как се казва? - Фамилия Джирото.
Джирото...
Постъпила е на 21-ви. - Добре, на 21-ви...
Здравей.
Мога ли да вляза? - Моля.
Ходих да те търся в болницата.
Казаха ми, че майка ти не е там и никога не е била.
Защо ме търсиш? - Първо ми обясни защо ме лъжеш.
Къде е майка ти?
Никога не съм я виждала. Заминала си е, когато се родих.
А баща ти? Избягала си от къщи, така ли?
Казах ти, че е в Африка. - Ана!
Виж, баща ми е неудачник, ясно? Нямаме за какво да си говорим.
Не мога да се върна при него. - Значи си избягала.
Дай ми номера му. Искам да говоря с него.
Дай ми го... какъв е проблемът? - Забрави.
АРЕСТУВАН Е ИНЖЕНЕР
Той е в затвора, ето го проблема.
Чакай.
Имам работа за теб.
Този път аз ще те наема,
но повече никакви лъжи, никакви ругатни, никакви спорове.
Какво трябва да правя? - Да ми помогнеш да избера подаръци.
Какво? - Твоето мнение не ме интересува.
Но защо аз? - Ти каза, че тя няма да е като мен.
Защото искам някой, който няма да се съгласява с мен,
само защото ще умра.
Ще ми помогнеш ли?
Може би това... не? - Престани.
Какво ще кажеш? - Не, по-добре барабани.
Барабани? - Да, пианото е гадно.
Барабани за момиче? - Защо не?
Достатъчно, дай ми ги! Горкият Алесио, това ще е мъчение.
А пианото не е ли... да седиш с часове пред него,
а приятелите ти да играят навън.
В началото трябва да се постараеш, но после ще го заобичаш.
На осем години... ще й съсипеш живота
още преди да е дошла любовта.
Значи да й го подаря, когато порасне? - Не, казах ти барабани.
Освен това са на промоция.
Убеди ме... барабани.
Ще взема чантите. - Действай.
Здравей. - Къде беше?
Телефона ти е изключен.
Съжалявам, падна ми батерията. - Доставиха един велосипед.
Ходихме да купим неща за момичето.
Здравей.
Каква прави тя тук? - Помага ми.
Ще ми помогнеш ли? - От сутринта се опитвам да се свържа.
Успях да преместя срещата в болницата в Милано за утре.
За утре ли? - За утре. Защо не се радваш?
Утре имам среща с директора на детската градина.
Исках и ти да дойдеш. - Елиза, защо правиш това?
Кое? - Изчезваш... пазаруваш.
Защо не го правим заедно? - Наистина ли го искаш?
Да. - Тогава ми помогни.
Не го ли правя?
Не, Алесио. Говориш за болници, за доктори,
а аз трябва да мисля за бъдещето.
Как, като купуваш тъпо колело ли?
Когато имаш по-добра идея ме уведоми.
Няма ли да дойдеш да ядеш?
Не.
Пушиш ли?
А ти как мислиш?
Ще ме почерпиш ли?
Как е тя?
Не е много добре.
Но е смела. - Винаги е била такава.
В крайна сметка по-силната е тя.
Толкова много искахме това момиче.
Следващата година трябваше да се оженим...
а сега... когато всичко е толкова близко...
аз оставам сам.
Няма да си сам.
Ще имаш дъщеря си.
Представяш ли си ме с такова малко момиченце?
Какво ще правя?
Виж, и ти си силен. - Не мисля така.
Тя ми го каза.
Наистина ли? Така ли ти каза?
Примерно.
Но... - Но?
Показвай й го от време на време.
Всъщност сега има толкова много възможности.
Вчера прочетох, че има погребална агенция,
която превръща пепелта от кремацията в диаманти.
Да, може да си направиш пръстен... - Това е гадно!
Вече имам клаустрофобия. - Извинявай, законно ли е?
Предпочитам традиционното погребение.
Всъщност не е ли все едно?
Ще се видим следващия вторник и не забравяйте за домашното.
Какво домашно?
Усмихвай се на живота.
Аз имам други приоритети, ако Бог желае.
Винаги съм си казвала: "Ще си взема шест месеца отпуск,
за да уча английски." - Английският е добра идея, скъпа.
Не искам и тя да съжалява за това.
Каква отговорна мама. Искаш ли да ти намеря училище?
С радост ще го направя... - Много искам ти да я учиш.
На 12 добре ли ще е или ще е късно? Може би на десет, какво ще кажеш?
Аз не знам дали ще доживея до следващата година.
Какво, слушай ме внимателно.
Ти си смела жена, наистина...
но аз не съм.
Извинявай.
Ще ти дам координатите на училището... чао.
Какво правиш? - Ти какво мислиш?
Изпокапала ли навсякъде.
Ти ли ще ме учиш?
Здравей!
Още не сме завършили. Трябва да ударим втора ръка.
Слушай, това къде си го представяш?
Мислех си... не знам, може би там.
Какво става?
Не, ще станеш цялата в боя...
Благодаря, любов моя. Благодаря, благодаря.
Харесва ли ти? Трябва още една ръка...
Не, ей, Ана е тук. Ще се изцапаш!
Как е тя? - Има тежка травма на главата.
Поставихме я в изкуствена кома. - В кома?
Не се притеснявайте, това е превантивна форма
за намаляване на мозъчния стрес.
Ако тестовете са положителни скоро ще я събудим.
Ей, къде беше? Внимателно.
Полека, какво става? Всичко наред ли е?
Да, сега да.
В кой месец си?
В кой месец ли? В осмия.
В осмия ли? - Ана, наистина ли си добре?
Изправител за коса? На мен ще ми хареса.
Не знам. - Какво значи "не знам"?
Последният подарък трябва да е нещо специално.
Но така, радост моя, никога няма да го намериш.
А ти какво ще кажеш?
Какво да й подарим на 18-тата годишнина?
Ана, моля те, подай ми оня зелен буркан?
Този ли? - Да.
Благодаря.
Горчиво е... какво е? - Моята тайна съставка.
Мисля, че това са родителите ти.
На тях приличат. - Те са голяма работа!
Карат ли се? - Не, просто майка ти пили баща ти.
Ще му помогна с чантите.
Виж дали олиото се сгорещи?
Добре.
Да.
Тогава да ги изпържим. - Чакай, ще ти помогна.
Тежко е.
Опитай сама. Не е трудно.
Вземаш ябълка...
натопяваш я в тестото от двете страни...
излишното да изтече и я слагаш в олиото.
Ето така.
Едно, две...
и в олиото. Гледай да не се изгориш.
Вземаш ябълка, потапяш я в тестото...
и я слагаш в олиото. Така.
Вземеш ябълка... оцеждаш я добре...
и я слагаш в олиото. Така.
Ето ни и нас. Може ли да влезем?
Мамо, ние сме тук.
За какво се карахте?
Да се караме... ние... никога!
Не ме разстройвайте. - Видя ли, доволен ли си?
Аз съм Тереза, приятно ми е.
Тя е Ана. - Аз съм Алберто, мъжът на Тереза.
Ето ме и мен и тази вечер ще пием.
Не, ние ще пием,
а ти ще се махнеш, защото не може да спиш с булката.
Знам, знам, знам.
Булка ли? Какво означава?
Вие младите не ги разбирате тези работи,
но в нашето семейство на булката и младоженеца
не се разрешава да спят в едно легло в нощта преди сватбата.
Да живеят младоженците!
Извинете, малко се вълнувам,
защото жена ми за пръв път след 40 години брак
ми даде думата и вече не знам как да го направя.
Въпреки, че генерал Дала Палия
знаеше как да говори с войските.
Не, отново африканската война.
Когато ти се роди, Елиза,
аз бях на 26 и мислех, че вече знам всичко,
но вместо това ти ме научи на толкова неща
и досега продължаваш да ни учиш.
Аз и майка ти...
много те обичаме.
Това е нещо, което никога не ти го казваме,
защото ние не сме най-експресивното семейството.
Ние сме семейство жаби,
но ти прекрасно знаеш, че те обичаме лудо
и винаги ще те обичаме. Най-добри пожелания!
Честито и на теб, Алесио.
Повярвай ми, ти си най-щастливият човек на Земята.
Браво!
Дами и господа, извинете, минутка внимание, моля.
Имам предвид само две неща.
Елиза и Алесио, обещавам, нищо криминално... почти.
Исках да вдигна втората чаша вино за тази двойка,
за това начинание, за вашата упоритост,
решителност и любов.
Благодаря, че ме приехте в семейството си,
това е най-близкото нещо до моногамията,
което ми се е случвало и обещавам да не му изменям.
Нека да танцуваме, да пием и да се обичаме.
Да живеят младоженците!
Какво стана?
Изцапах си роклята.
С какво? - С малко кръв.
Трябва да полегна за малко.
Аз съм с теб. - Да.
Спомени: 1. Ти винаги ги имаш.
2. Заради тях тъгуваш по миналото.
3. Понякога се отнасяш лошо с тях. 4. Те подготвят бъдещето ти.
Те подготвят бъдещето. - Добре.
Любимата ти рокля е износена: 1. Купуваш си същата.
2. Спомняш си прекрасните моменти свързани с нея.
3. Даваш я за поправка на шивачката.
Давам я на шивачката. - Добре.
Няма да издържа още час. - Хайде, концентрирай се.
Трябва да приключим с това. И така...
Сблъсквайки се с неочаквано ти... 1. Винаги знаеш как да се справиш.
2. Търсиш помощ от някого, който знае повече от теб.
3. Нека се оправя този, който е виновен.
Второто.
Молиш за помощ? Не може да бъде, не.
Първото... сама ще се справиш. - Може би.
А ти?
Третото. - Какво беше третото?
Нека да се оправя този, който е виновен за случилото се.
Какво ще правиш после?
Какво? - После.
Когато няма да ме има.
Какво ще правиш? Мислила ли си за това?
Остана още един въпрос.
Разбираш ли... - А аз мислих за това.
Още може да работиш за мен.
Ще й даваш подаръците и ще й обясняваш всичко.
Защо не?
Защото ти сама ще й ги даваш.
Защото аз винаги се справям, така ли?
Нека да чуем какво ще кажат лекарите днес.
Да.
Между другото аз реших какво да й подаря за 18-годишнината.
Искаш ли да знаеш?
Колко е красива. - Да.
Какво не е наред?
Не ти ли харесва?
След 18 години няма да е на мода.
Е... затова пък на празника
тя ще бъде най-оригиналната от всички.
Какъв празник?
Тя няма да има празник. - Защо?
Не е важно.
Ти винаги си считала тези подаръци за глупост, нали?
Съгласи се само от съжаление към мен. - Не е така.
Тогава защо?
Защото аз съм твоята дъщеря.
Това не е смешно.
На мен също не ми е смешно.
Наистина ли си ти?
Ана.
Извинете, свършихте ли? - Един момент.
Какво, страхуваш се, че тази шибана рокля
вече няма да ти става ли!
Ей, какво става? Мамо!
Мамо!
Синьора! Синьора!
Помогнете! Обадете се на Бърза помощ!
Ти не може да се качиш.
Мамо! Мамо!
Отвори.
Какво? - Вратата... тя чука.
Кой?
Момичето с роклята. Ана е дъщеря ни.
Любов...
това е било сън.
Само сън, мила.
Тя чука, не чуваш ли?
Елиза, това беше сън.
Звукът идва от това нещо.
Каква беше тя? Каква беше дъщеря ни?
Беше красива. - Точно като теб.
Имаше тъмна коса и светли очи...
дълбоки и много нежни.
Кой размер мислиш, че беше? - Що за въпрос?
Купих подаръка. Роклята за 18-годишнината,
която искаше. 40-ти номер.
Какво ще кажеш, добре ли е?
Не, върни я.
Защо? - Защото...
след 18 години няма да е на мода. Нужно е нещо друго.
Спокойно. - Къде ми е бележника?
Елиза, успокой се. - Дай ми бележника.
Виж, докторът каза, че трябва да си спокойна.
Днес е раждането. - Днес, защо днес?
Има ли някакъв проблем?
Добро утро, Ана. Баща ти дойде да те вземе.
Как си днес? - По-добре.
Донесох ти дрехи. Джинси добре ли е?
Да, добре е.
Тате? - Да?
Извинявай.
Добре дошла, миличка. Добре дошла, да се прегърнем.
Добре дошла. - Не, не!
Какво ти казах... - Скъпа, скъпа моя.
Карахте ли се? - Да.
Не, казах му да свали гирляндите, но той...
Не, остави ги, красиви са. - Видя ли?
Ела тук, калпазанке.
Липсваше ми. - И ти на мен.
Аз готвя. Трябва да довърша.
Е...
Готова ли си?
Изглеждаш великолепно. - Благодаря.
Намери ли си вече някой нов? - Разбира се.
Но ти ще трябва поуспокоиш топката
за известно време, нали Алесио?
Да...
Може да разчиташ на мен за английския.
Знаех, че ще се справиш.
Тя ще ме намрази... заставяш ме да я уча на английски.
Невъзможно е човек да те мрази.
Затова те избрах. - Господа, извинете.
Моля да напуснете стаята. - Да.
Приятно пътуване.
Не се тревожи, скъпа.
Извинете.
Вие не може да влезете. - До скоро.
Справяхме се добре, нали? - Да.
Да, бяхме много добри.
Ето я и нея.
Давай.
Така... Елиза, нека да седнем за малко.
Добре, много добре. Готови сме.
Сега ще те убодем малко,
така че и момиченцето да е спокойно.
Анестезия ли? - Да, но само от корема надолу.
Но аз искам да я видя. - Разбира се, че ще я видиш,
но сега важното е да не се вълнувате.
Готово.
Може ли лист и химикал?
Сега ли? - Да, важно е.
Докторе? - Елиза, какво има?
Трябва да запиша нещо. - Не може ли по-късно?
Не, по-добре е сега.
Добре.
Скъпа Ана, главата ми е пълна с мисли.
Толкова неща искам да ти кажа.
За живота и как да го живееш.
За своя начин на мислене и действие.
Искам да бъда до теб в добри и лоши моменти,
но няма да мога. Съдбата е решила така.
Може би сега се ядосваш, питаш се защо?
Защо ти? Знай, че аз се питам същото.
Няма причина. Просто животът е такъв
и повярвай ми, не си струва да го изживееш със злост и тъга.
Най-малкото защото си по-красива, когато се смееш.
Ана, къде хукна? - Това е последният ми подарък.
Тази сутрин сънувах, че ги готвим заедно.
ЯБЪЛКИТЕ НА МАМА
Надявам се да ги харесаш.
Трябва им само щипка любов, но ти ще я добавиш.
Знам, че ще си помислиш: "Отново тези подаръци, писна ми!",
но на мен това толкова ми помогна.
Мислите ми за тях ми даваха толкова сили.
Мислите за това как ще пораснеш добър човек.
Така че, благодаря, мила моя. Прости ако нещо не съм познала,
но това беше единственият начин да бъда по-близо до теб.
Сега трябва да те напусна. Ти вече си жена
и моите подаръци не са ти нужни повече, но помни...
че дори в най-светлия ден ще може да видиш моята звезда.
Обичам те лудо. Елиза, майка ти.
Готова съм.
Здравей.
Ана? - Влез.
Това е подарък от мен. Искам да кажа...
това всъщност беше първата идея на майка ти.
Тя премисли и се отказа,
но аз реших да не я връщам... навремето.
Харесва ли ти? - Красива е.
Може вече да е демоде... - Няма значение.
Примери я, защото тогава номерата бяха по-различни...
Благодаря.
Ще те чакам долу. - Да.
Дойдоха много хора. - Сега слизам.
Имаш ли прилични обувки?
Ето я и нея.
Ела тук.
Толкова си красива.
Вижте я само.
18 ПОДАРЪКА
ФИЛМЪТ Е СЪЗДАДЕН ПО ДЕЙСТВИТЕЛНИ СЪБИТИЯ
ТРЯБВА САМО ДА СЕ ДЪРЖИМ ЗА РЪЦЕ
И ДА ИЗЖИВЯВАМЕ ВСЕКИ ДЕН СМЕЛО
ПОСВЕЩАВА СЕ НА ЕЛИЗА ДЖИРОТО
превод и субтитри Ivon